300 



senare! Utau att alls taga hänsyn till den underliggande 

 blåleran med dess skarpa gräns och skiljaktighet från den 

 hvarfviga- leran, anser den utan hevis hvarfvigheten såsom 

 ett kriterium pä egenskapen af att vara glacial, under det 

 att åkerleran likaledes utan bindande skäl gått och galt 

 såsom en särskild formation af oskiktade leror, bildad un- 

 der landets höjning med 0,0—0,2 m. ufverlagrande nästan 

 alla andra leraflagringar. Hvarför skulle väl en hel forma- 

 tions leror vara oskiktade eller sakna hvarfvighet, i. s. som 

 den alra yngsta bildningen, svämleran återvunnit denna på 

 ett så märkvärdigt vis förlorade egenskap? Och har man 

 väl det ringaste skäl att anse ett godtyckligt täcke af 

 0,6 — 0,9 m. från dagen såsom en särskild formation? Redan 

 kälan går ofta djupare och dess söndersprängande verkan 

 lär oss ju redan tysikens första grunder. Med vida mer 

 skäl skulle man kunna antaga, att hvarfvighet och skikt- 

 ning borde vara regel, saknad deraf undantag, och beroende 

 af lokala inflytanden. 



För att emellertid gifva ofvanstående bevis en allmän- 

 nare giltighet har jag genomgått större delen af beskrif- 

 ningarne till Finlands och äfven Sveriges geologiska under- 

 sökning jemte en mängd annan hit hörande litteratur och. 

 såsom jag förmodade, äfven funnit min uppfattning om för- 

 liållandena belaäftad. Uti hela vestra delen af Nyland har 

 hvarfviga leran en medelmägtighet af O.n— 1.2 m. och under- 

 lagras af en blå. än lös. än fastare lera till ofta okända 

 djup. 



Den öfverlagrande oskiktade åkerleran säges hafva 

 en medelmägtighet af O.n m. till och med l.s m.. men vida 

 stöi-re mägtigheter omnänuias äfven såsom 12 meter, 45, 7,-,, 

 o meter. — På alla dessa ställen omtalas dock, att leran 

 på djupet blifvit blå och lagren varierat till sin konsistens. 



