301 



Deu förmodan ligger således nära till hands att största de- 

 len af dessa betydande mägtigheter nt gjorts af hvarfvig lera 

 och blålera. ^Märkvärdigt är, att hvarfviga leran jnst i 

 s-käreu på de flesta ställen synes gå i dagen. Så t. ex. i)a 

 (irranö i Östersundom, der dessutom det mh-aknlösa faktum 

 omnämnes att hvarfviga leran mot stranden öfverfjår i sväm- 

 lei-a. Här eger således samma förhållande rum som i kart- 

 bladet Tavastehus. Hvarfviga lerans öfversta lager äro mo- 

 derna bildningar, dess nedersta lager postglaciala fullkom- 

 ligt likartade hvarfviga leror utan någon mellanliggande 

 särskiljbar länk. Här och på många andra ställen inom 

 Finlands geologiska undersökning omnämnes dessutom ett 

 tunt sandlager, åtskiljande den blåa och den vanliga brun- 

 gnla hvarfviga leran, pa samma sätt som uti lertageu vid 

 Ois. l'ti hela Östra Nyland synes åkerlerans mägtighet 

 inskränka sig till 0,3—1,2 meter, alt mägtigheter. som 

 mycket väl kunna tillskrifvas vara atmosferiliernas verk, 

 och väl älven i sjelfva verket i de flesta fall äro det. 

 Märkligt är äfven här. att uti socknar som ligga så nära 

 hafvet som Pernå och Borgå, mägtigheten uppgår till en- 

 dast 0,1 — 0.3 m.. oaktadt man enligt deu gamla uppfattnin- 

 gen just här hade att vänta de mägtigaste lagren åkerlera. 

 Här omnämnes dessutom ett ytterst intressant förhållande. 

 Hvarfviga leran blir här mot djupet stj^f, brun, fast och 

 utan någon hvarfvighet. Man ser således att hvarfvigheten 

 icke är någon absolut nödvändighet äfveu inom den s. k. 

 hvarfviga lerans formation och således icke kan vara ett 

 kriterium för någon viss formation vare sig glacial, pre- 

 glacial eller postglacial. Skulle nu händelsevis sådan oskik- 

 tad lera förekomma i dagen, gåfve den enligt hittils gäl- 

 lande uppfattning anledning till kolossala mägtigheter för 

 den hypotetiska åkerleran. Såväl gryn- som bitleror om- 



