256 



lige döiTöppDing-ar och till g-olfvet sig sänkande väggför- 

 djnpuiugar ett förtryckt utseende. 



Det inre af sjelfva kyrkan företer en alldeles egen- 

 domlig anordning. Såsom af måtten framgår, är grundpla- 

 net tvåqvadatiskt. Den östra qvadrateu eller koret afskil- 

 jes genom tvänne i genomskärning qvadratiske pelare från 

 den öfriga delen af kyrkan, h vilken del åter två andra, aflång- 

 fyrkantige pelare dela i tvänne lika stora skepp. Från 

 östra väggen kasta sig två föreningsbågar till korpelarne, 

 hvilka åter sända livar sin båge till midtpelaren. Denna 

 sammanbindes genom en bredare båge med den sista pela- 

 ren i vester, som slutligen sänder två divergerande bågar 

 mot vestra omgifuingsmuren. Till följd häraf blir kyrkans 

 betäckning något ovanlig. Koret täckes nämligen, som of- 

 tast är fallet, på midten af ett mångstråligt stjernlivalf och 

 på sidorna af enkla korshvalf. Men den följande af delnin- 

 gen (mellan korpelarne och midtpelaren) har ett tresidigt 

 korshvalf mellan tvenne stjernhvalf i form af trapezoider. 

 Den tredje afdelningens betäckning utgöres af två fyrsidiga 

 stjernhvalf, och slutligen den sista afdelningens i vester (lik- 

 som andra afdelningens) af ett tresidigt korshvalf mellan 

 tvänne trapezoidformiga stjernlivalf Förenings bågarne äro 

 lindrigt spetsiga, breda och skarpkantade samt ensprångiga, 

 förutom den mellan de två vestra pelarne spända bågen, 

 hvilken är tvåsprångig liksom äfven de pelarsidor den sam- 

 manbinder. Skilje- och korsbågarne äro smala, skarpkantade 

 och lågspetsiga. Samtliga hvalf utom korets och det när- 

 gränsande tresidiga hvalfvet hatVa korsbågarnes skärnings- 

 punkter besatta med låga cylinderformiga stenar. En dj^lik 

 slutsten har äfven korets stjernhvalf Ännu en egenhet 

 hafva vi att anmärka och det beträffande de två senast 

 berörda aflångfyrkantige pelarne. Desse hafva nämligen 2,8 



