m lal 



kohti ja sitten sovitetaan tämä kaikkiia tarkastettuihin vuo- 

 siin 1893 — 1901, pitäen silmällä opettajaluvuu vaihdokset, 

 ou tulokseua, etta piiheena olevien yhdeksän vuodeu kii- 

 luessa olisi todenmukaisesti pitänyt miesten kesken sattua 

 79 kuolemautapauista ja uaisten keskeu 36. Koska mai- 

 nituu ajaii kuluessa todellisuudessa ou kuollut ainoastaau 

 56 mies- ja 21 naisopettajaa, näyttää kiertokouluuopottajien 

 kuolevaisuus olevaii maan yleistä kuolevaisuutta paljoa pie- 

 nempi. Sellainen päätös ei kuitenkaaii olisi riittävästi pe- 

 rustettu, sillä tulos saattaa siiurestikin riippua siitä, etta 

 opettaja, joka käy kivulloiseksi, ei euää jaksa virkaansa 

 hoitaa ja kuolee pian sen jälkeen, kun hän on siitä. luopuuut. 

 Näin ollen voisi ehkä varsin hyvin opettajiin nähdeu käyt- 

 tää yleistä kuolevaisuutta ja siihen nojautuvat taulut. 



On kuiteukin edellä huomautettu etta suuri osa opet- 

 tajakunnasta luopuu virastaan siirtyäkseeu muille elämäu 

 urille verrattain nuoressa iässä, ja tämäu kautta he kadot- 

 taisivat eläkeoikeutensa. Joskin saattaa edellyttää etta vast- 

 edes, jos opettajat saisivat eläkeoikeuden, tämä huoraatta- 

 vassa määrässä huokuttelisi heitä pysymään virassaan, tulee 

 kuiteukin aina melkoinen osa opettajia, varsiukin nuorem- 

 malla iällä, siirtymään muille, suurerapia tuloja tuottaville 

 työaloille, m. m. kausakoulun palvelukseeu. Näin ollen en 

 ole katsonut mahdolliseksi välttää uusien poistumistaulujen 

 laskemista opettajia varten sen kokemuksen nojalla, jonka 

 koottu tilasto tarjoo. Silloin on otettava huomioon kaikki 

 virasta poistumiset, joko näiden syyuä on ollut kuolema 

 tahi viranhaltijau siirtymiuen johonkin muuhuu työalaan, 

 koska jälkimiiisessäkin tapauksessa eläkeoikeus lakkaa. ellei 

 hän palvelusaikansa nojalla jo voisi saada eläkettä. 



