206 



sig- statistikeruas och äfven själasörjarenes särskilda upp- 

 märksamhet. Vi hafva derför, hvad sagda generationer 

 beträffar, ansett rättast vara att lemna den tidigare folk- 

 räkningen utan afseende och taga till utgångspunkt den 

 för slutet af är 1900 gällande folkmängdstabellen samt ur 

 densamma med tillägg af antalet döde under föregående år 

 successivt härleda beståndet af hvarje generation i början 

 af åren 1900, 1899, 1898 1891. 



Sedan en generations bestånd i början af ett visst 

 kalenderår sålunda är funnen, har man att, i de fall då 

 migration inom densamma under året egt rum, till sagda 

 bestånd ytterligare addera halfva antalet inflyttade eller 

 derifrån subtrahera halfva antalet utflyttade för att finna 

 antalet lefvande under observation eller den tid generatio- 

 nen i sin helhet haft att geuomlefva (die durchzulebende 

 Zeit) under det då begynnande kalenderåret. Det är med 

 detta korrigerade antal lefvande af en viss generation man 

 sedan har att jemföra det antal dödsfall, som under året 

 inträffat inom densamma. Genom att dividera det senare 

 talet med det förra erhålles den koefficient vi tidigare 

 (sid. 199) betecknat med ni^ och som, noggrannare definie- 

 rad, uttrycker relativa antalet döde under ett kalenderår af 

 den generation, som derunder fyller x år, i förhållande till 

 dess bestånd vid årets början. Vi benämna den för kort- 

 hetens skull generationens naiurliga afgångslioefficienf. Den 

 anger så att säga generationens medeldödlighet för ett 

 gifvet år af dess tillvaro. 



Om man på anfördt sätt jemför antalet döde under 

 år 1891 med antalet lefvande vid årets början särskildt för 

 enhvar af generationerna från åren 1890, 1889, 1888, . . . 

 erhålles en serie värden för koefficienterna jup nt,, m,, . . . 

 En annan dylik serie kan härledas ur motsvarande iakt- 



