222 



Då mau närmare granskar denna tabell och g^er akt 

 på hnrn mortalitetskoefficienten m^ varierar med åldern x, 

 fäster sig uppmärksamheten vid ett par omständigheter, 

 som synas särskildt anmärkningsvärda. Dijdligheten, som 

 i den tidigaste åldern är relativt stor, aftager efterhand, 

 tills den når ett minimum, hvilket inträffar för mankön vid 

 14 och för qviukön redan vid 12 k 13 års ålder, och denna 

 sänkning af mortalitetskurvan är t. o. m. starkare för män 

 än lör qvinnor, ehuru dödligheten för de förra i allmänhet 

 är större än för de senare. Minimivärdet för mortalitets- 

 koefficienten är nem ligen enligt vår tabell 0.00386 för män 

 och 0.00474 för qvinnor. För de förstnämnde begynner 

 derefter en stegring af mortaliteten, hvilken stegring är i 

 synnerhet märkbar i åldern 17 — 20 år, men snart åter 

 upphör. Från 22 till 27 års ålder håller sig dödligheten 

 nära nog konstant med en svag ansats till ett minimum i 

 trakten af x = 24, men från 28 år framåt tilltager den. 

 åter oafbrutet, i början långsamt, men sedan allt hastigare. 

 För qvinkönet visar mortalitetens stegring efter det första, 

 minimet ej något dylikt af brott; deremot varierar den- 

 samma från X = 18 till a? = 45 endast obetydligt, d. v. s. 

 mortalitetskurvan fortlöper under hela denna sträcka nära 

 nog rätlinigt ; först derefter vidtager en hastigare ökning 

 af mortaliteten. 



Samma egendomligheter träda oss till mötes i morta- 

 litetsundersökningarna för perioden 1878 — 1886. Äfven här 

 inträdde minimum af dödligheten för män vid 14 och för 

 qvinnor vid 13 års ålder, hvarvid mortalitetskoefficienten 

 var i det förra fallet 0.00425 och i det senare något större 

 eller 0.00497. Under åldersåren 23—27 var denna koef- 

 ficient för mankön nära nog konstant, varierande endast 

 mellan 0.00750 och 0.00753. Och hvad mortalitetskoef- 



