242 



attager till sin mängd i de omkring 160° liggande frak- 

 tionerna. Skulle deras högre kokpunkt betingas af ett 

 ungefär vid denna temperatur kokande pseudopinen, hvil- 

 ket enligt Semmler skulle gifva samma hydroklorid, så 

 borde denna sistnämda uppträda lika rikligt i dessa högre 

 fraktioner som i den egentliga pimenfraktionen. 



Jag anser därför, att olikheterna hos de franska och 

 amerikanska terpentinsorterna samt deras abnorma för- 

 hållande icke ensamt på detta sätt kunna på ett tillfreds- 

 ställande sätt förklaras. Till denna fråga återkommer jag 

 senare. 



För att sedan öfvergå till relationen om de ur finsk 

 tall- och graukåda resulterande terpenerna, må till först 

 deras afskiljaude från naturprodukten beskrifvas. 



De af hr M. Bonn insända profven vägde, tallkådan 

 1,380 och grankådan l,6oo kg. Den förstnämda hade en bal- 

 samartad konsistens, den senare var betydligt fastare. De 

 underkastades hvar för sig destillation med vattenånga. 

 De genom separation ur destillaten vunna terpenerna filtre- 

 rades från hartspartiklar, behandlades för att binda däri 

 befintliga syror med 5-procents natronlut och öfverdestille- 

 rades ånyo med vattenånga. Därefter torkades terpenti- 

 net med vattenfritt glaubersalt, kokades halfannan timme 

 med metalliskt natrium, och därvid af skilj dt hartssyradt 

 natrium affiltrerades. Vid därpå följande destillation öfver 

 natrium, som vid samtliga destillationer var närvarande, 

 öfvergick terpentinet nästan fullständigt före 180°. Det ur 

 furukådan kokade före detta gradtal till en kvantitet af 

 127 g, öfver detsamma öfvergingo endast några droppar. 

 Af grankådans terpenbeståndsdelar kokade 69 g före 180° 



