85 



og Begyndelsen saa vel til éu som til to Ciliekranse. Idet de 

 forskellige Familier nu sondre sig ud fra denne store Fællesgruppe, 

 følge de forcipate Munddele med den enkelte Ciliekrans , og deres 

 Bygning kan forklares netop paa Basis af denne Sammenhøring, 

 medens de malleate Munddele særlig følge Former med to Ciliekranse, 

 De mærkelige raalleo-ramate Munddele vise sig at være en Om- 

 formning af de malleate og optræde hos Former med ydre Stoppekrans. 

 Allerede nu kunne vi derfor foreløbig inddele 

 H j u 1 d y r e n e i 4 store Hovedgrupper: 1) Former med 

 Fimreskive og malleate eller forcipate Munddele; 2) 

 Former med én Ciliekrans og forcipate 31 u uddele; 

 3) Former med Stoppekrans indenfor ßandkransen og 

 malleate Munddele; 4) Former med Stoppekrans uden- 

 for Eand kransen og malleo-ramate Munddele. 



Kap. IV. 



Foden. 



Man betegner i Almindelighed det bageste Afsnit af Hjul- 

 dyrenes Legeme som Fod eller Hale. Dette Afsnit er i mange Til- 

 fælde aldeles ikke adskilt fra det øvrige Legeme, hvorimod det i 

 andre er skarpt afsat og i saa Fald har et yderst forskelligt Udseende 

 ide forskellige Hjuldyrfamilier ; undertiden mangler det ganske. Selv 

 om Leddelingen forsvinder i de foregaaende Legemsafsnit, bibe- 

 holdes den dog i Alm. i Foden, der som oftest er sammensat af 

 2 — 4 skarpt fra hverandre sondrede Led. I talrige Tilfælde frem- 

 vise disse Led en svag Teleskopi , og hos pansrede Former kan i 

 Alm. hele Foden samlet trækkes ind i Legemet; sidste Fodled bærer 

 som oftest 2 Vedhæng, de saakaldte Tæer, hvis Udseende er yderst 

 forskelligt. I deres Spids aabner sig en Klæbekirtel, som afsondrer 

 en Vædske, der størkner i Vandet, og ved Hjælp af hvilken Dyret 

 kan kitte sig fast til et Underlag. 



Foden hos Hjuldyrene er maaske det mest iøjnefaldende og 

 mest varierende Afsnit af Hjuldyrenes Legeme, og det er derfor 

 ret naturligt, at den hidtil har haft en stor Betydning i Systéma- 



