27 



grupper, er gaaet tabt under Typens Omdannelse fra krybende til 

 fritsvømraende Organisme. 



Naar Spørgsmaalet da til Slutning bliver, hvilken systematisk 

 Værdi man bør tillægge Kutikulaens forskelligartede Udseende, der 

 i alle tidligere Systemer bar spillet en saa betydelig Rolle , kan 

 Svaret ikke være tvivlsomt. 



Den hyaline, u segmente rede Ku tik ul a og den 

 g e 1 é a f s o n d r e u d e Evne hos Flosculaî-iadce o g Melicertidæ m a a 

 ikke betragtes som Tegn paa indbyrdes Slægtskabs- 

 forhold og retfærdiggøre ikke Opstillingen af Ordnen 

 Rhizota, der blev dannet af H udson- Gosse for disse to 

 Familier, og som genfindes i alle senere Systemer 

 med Undtagelse af Hartogs. 



Den meget tydelige Segmentation og de enkelte 

 Leds store „teleskopiske" Evne bør ikke, .som hos 

 Hudson-Gosse, au vendes som Ho vedkarak ter for Philo di - 

 ni d er u es Orden. 



Den af Hudson-Gosse foreslaaede Inddeling af 

 Ordnen Ploima i Loricata o g Illoricata, som genfindes i alle 

 senere Systemer, er ganske forkastelig. Hvad denne sidste 

 Sætning augaar, niaa man nemlig først og fremmest erindre, at Be- 

 nævnelsen Panser kun betegner en særlig fortykket Del af den fælles 

 Kutikula, der beklæder hele Legemet, samt at man forefinder alle tænke- 

 lige Overgange mellem en fuldkommen hyalin, leddelt og overalt lige 

 tyk Kutikula og en kun omkring Legemets midterste Partier for- 

 tykket Kutikula; i sidste Tilfælde er Leddelingen her gaaet tabt, 

 men er dog paaviselig i de ikke fortykkede Dele af Kutikulaen, 

 ganske særlig i Foden, i hvilken man som oftest kan paavise 

 3 — 4 Led. Den teleskopiske Evne bevares for de forreste sammen- 

 smeltede Leds Vedkommende, der bære Hjulorganet, og som samlede 

 trækkes helt eller delvis ind i Pansret, saa vel som for Fodens 

 enkelte Led; den er særlig udviklet for det Leds Vedkommende, 

 der ligger paa Grænsen mellem Krop og Fod, og hvori hele Foden 

 hos pansrede Former kan trækkes tilbage. Fremdeles kan man 



