290 



Bygningsinspektør Vilh. Petersen, at en af de paagjeldende Flager- 

 mus udlaantes til Zoologisk Museum til Eftersyn; Bestemmelsen 

 var rigtig. Efter Oplysning af Konservator Hjeronymus vare de 

 fundne i Nedergades Forlængelse i Juni 1889. — Paa dansk 

 Grund, om end Syd for den Grændse , vi have i Øjeblikket, er 

 Arten dog tidligere funden; efter Lilljeborg (Sveriges och Norges 

 Ryggradsdjur, Däggdjuren, I, 1874, p. 133) er den tagen ved 

 Aabenraa. 



Synotus barbastellus, 



Sjælland. Kastrupgaard , S. for Sorø, 1848, Conradsen 

 (Z, M.). Kjøbenhavn, Borch's Kollegiums Have, 1889, Cand. 

 mag. Hjalmar Jensen, 2 Stkr. (Z. M.). 



Lepus europæus» 



I lang Tid har det været umuligt at paavise en eneste Knogle 

 af Haren i Stenalderens Kjøkkenmøddinger. Først i 1897 er der 

 i Dyngen ved Lejre Aa, en Kjøkkenmødding fra yngre Stenalder, 

 kommet to Hare-Knogler for Dagen, øvre Ende af et Spoleben og 

 Midtstykke af et Skinneben. Det kan ueppe siges med fuldkommen 

 Sikkerhed, at Stykkerne netop ere af Lepus^ europæus, ikke af 

 L. variabilis; men de stemme saa ganske med Knogler af vor al- 

 mindelige Hare, at der ikke er nogen særlig Grund til at tvivle 

 om, at de ere af den. Der er vel ingen Grund til at tro, at 

 Stenalders-Folket skulde have vraget Haren som Føde; man har jo 

 da dengang spist alt muligt andet spiseligt; Grunden til Hare- 

 Knoglernes Mangel eller Faatallighed i Stenalderens Kjøkken- 

 møddinger er vist ikke, som det har været sagt, en eller anden 

 Overtro overfor Haren, men snarest, at Haren i Stenalderen var et 

 forholdsvis sjeldent Dyr; aabent Land eller Agerlaud, som Haren 

 foretrækker, fandtes vel dengang kun i ringe Udstrækning. — 

 Ogsaa fra Bronzealderen er Haren nu kjendt; i Fundet fra Haag 

 ved Thorsager, mellem Eanders og Grenaa, er der i 1895 blandt 

 mange andre Knogler, mest af Husdyr, fremkommet et Skulderblad 

 af en ung Hare. 



