429 



Malakologiske Smaating. 



Af 

 A. C. Teilinan-Friis. 



Enhver, der giver sig af med Artsbestemmelser af Mollusker, vil 

 snart komme under Vejr med, at nogle smaa Uovereijsstemmelser i 

 Skallernes Form, Skulptur o. s. v. ikke ere tilfredsstillende Arts- 

 mærker; jeg behøver blot som Exempel at nævne Buccinum un- 

 datum, saaledes som den findes i Livøbredning; den varierer der 

 saa stærkt, at man føler sig fristet til at tro, at der paa en eller 

 anden Maade er indvandret flere af de arktiske Former. I sin Kød 

 griber man til Eadula, og saa er man lige klog; ogsaa denne 

 varierer i det uendelige. Ikke bedre gaar det med Fusus eller 

 Nassa og rimeligvis med alle Buccinider. At bestemme en Buc- 

 cmum, en Fusus eller en Nassa ved Hjælp af Eadula er let nok, 

 men at bestemme de enkelte Arter i)idenfor nævnte Slægter lader 

 sig ikke altid udføre med tilstrækkelig Sikkerhed. Hos Buccinider 

 kan Radula kun med Fordel benyttes som Slægtsmærke. 



Anderledes gaar det med Tænioglosserne ; her synes dette 

 Organ at være ret konstant hos Arternes enkelte Individer; jeg har 

 undersøgt mange Hundrede af vore nordiske Tænioglosser og sjeldent 

 indenfor de enkelte Arter fundet Eadulaafvigelser , der ikke kunde 

 tilskrives abnorme Dannelser eller ubehændig Præparation. Den 

 ene Eadula hos Individer af samme Art er som den anden, støbt 

 i samme Form. Jeg vilde derfor gjerne have slaaet fast, at Eadula 



