220 



Veal V ata pi sein alls er meget variabel baade med Hen- 

 syn til Skallens Størrelse og Form. Den forekommer paa løs Bund 

 i større og mindre Søer og Aaer. I de større Søer bliver Skallen 

 høj og smal, Navlen svinder ind, og Vindingernes Antal bliver større 

 end sædvanligt. Derved opstaar Varieteten an ti qua, der lever i 

 de fleste af vore større Søer, hvor der sædvanligt findes alle Over- 

 gangsformer mellem denne og f. typica. I Aaerne gaar Variationen 

 derimod i Retning af lave og brede Skaller, med en meget vid 

 Navle og forholdsvis faa Vindinger. Her fremkommer Varieteten 

 ambigua eller Former, der nærme sig denne. 



Limnæa stagnalis varierer stærkt baade i Henseende til 

 Skallens Form, Størrelse og Tykkelse. Den fra f. typica mest 

 afvigende Varietet er subulata, der navnlig tilhører de større 

 Søer. Den udmærker sig ved en langstrakt Form og et langt, 

 smækkert, meget spidst Spir, men er som de andre Varieteter af 

 denne Art lidet konstant. Den største af L. stagnalis-Formerne 

 er forma producta, der lever i mindre Vandsteder og ved Bredden 

 af visse Søer. Spiret, der er meget sværere end hos var. subulata, 

 er ligesom hos denne i Reglen længere end Apertura. — Paa 

 mange Steder opnaar L. stagnalis kun en ringe Størrelse. Aar- 

 sagerne hertil kunne sikkert være forskellige, men en af de hyp- 

 pigste er formodentlig Mangel paa tilstrækkelig eller passende 

 Næring. 1 særdeles mange mindre Vandsteder, hvor Individerne 

 ere smaa, træffes der baade af denne og mange andre Arter et 

 ualmindelig stort Individantal. Det ligger da nær at antage, at 

 det enkelte Dyr ikke har kunnet faa en passende Ernæring. Nu 

 er det en almindelig Mening, at en ringe Næringsmængde — 

 saavel som en altfor rigelig — virker hæmmende paa Frugtbar- 

 heden ^), og hvis dette Forhold ogsaa gælder for disse Mollusker, 

 kunde det antages, at det store Individantal paa Grund af den 



^) Karl Semper: Die natürlichen Existenzbedingungen der Thiere. 

 Leipzig 1880. 



