409 



paa 110 — 120 Favnes Dvbde, eller dybere, og udelukkende af 

 engelske Linefiskere. De Indfødte pleje ikke at fiske paa saa dybt 

 Yand, og derfor er den heller ikke bleven fanget af dem. Efter 

 hvad Englænderne have fortalt Hr. Jonsson, skal den ikke være til 

 Stede i nogen stor Mængde, thi de faa sædvanlig kun et Par Stykker 

 af den hver Dag. — Det Eksemplar, jeg fik, var 109"» langt; 

 men Hr. Jonsson bemærker, at det er ét af de mindste, som han 

 har set, saa den lader til at opnaa samme Størrelse, som den plejer 

 at have ved Norges Kyster '). 



Hvorvidt den har en større Udbredning paa dybere Vand om- 

 kring Islands Kyster, tør jeg ikke sige noget med Sikkerhed om, 

 men jeg vil dog bemærke, at Fiskerne paa Sandur, et Fiskerleje 

 yderst paa Snæfellsnessets Nordside, fortalte mig, at de en Gang 

 imellem fangede i den dybe Rende (Kolluâll), som fra Dybet strækker 

 sig ind i Bredebugten, tæt udenfor Snæfellsnes, en Fisk, som de 

 kaldte „mjoua" (o: den smalle). Efter den Beskrivelse (store 

 Øjne, „gylden" [o: bronzeagtig] Farve) at dømme, som de gav mig 

 af den, er det rimeligvis en Byrkelange. — Sidste Sommer (1898) 

 fortalte Fiskeine paa Vattarnes ved Keydarfjord mig, at man i 1897 

 havde faaet en ubekcuuU Fisk jjaa Line, paa 70 Favnes Dyb, der 

 udenfor. Denne Fisk beskrev de mig saaledes, at jeg maa antage, 

 at det sandsynligvis er den samme Fisk. 



Naar mau tager Hensyn til disse mangelfulde Oplysninger, er 

 det ikke usandsynligt, at Byrkelangen forekommer paa dybeieVand 

 langs Landets Sydøst-, Syd- og Vestkyst. — Ellers er den kun 

 funden ved Norges Kyster og meget sjælden i Kattegat. 



Den tredje, og i denne Forbindelse ubetinget mest interessante 

 af disse Fiske, er 



c. Centrophorus. 



Arter af denne Spinacide-Slægt ere hidtil ikke fundne ved det 

 nordvestlige Evropas Kyster og heller ikke andre Steder i det 



■) Jfr. Lilljeborg: Sveriges och Norges fiskar II, S. 142. 



