415 



ua^'tet i det foregaaende oftere bar sammenlignet det islandske 

 Eksemplar med Vaillant's som C. squamosus betegnede Heifigur 

 (I.e. PI. III, Fig. 2j, skyldes det ikke en Tankeløshed; jeg har 

 nemlig begrundet Formodning om, at Vaillant med Urette illu- 

 strerer sin C. squamosus (altsaa = C. Dumerilii auct.) ved denne 

 Figur. Ser man nemlig Vaillant's Tekst efter, finder man, at 

 denne Figur efter de p. 70 anførte Alaal for Eygtinnerues relative 

 Højde og Længde raaa henføres til hans C. squamosus var. üume- 

 ri/ii (altsaa ^= C. squamosus auct.); Figuren af Hovedet fra Under- 

 siden (Fig. 2 b) viser heller ikke nogen uparret Tand i Uuder- 

 ka'ben. 



de to Former — hvad Overkæbetæuderne angaar — ikke ligger i 

 Tændernes Ordning, men i deres Form. Vaillant's Mening er dog, 

 som det fremgaar af det følgende, tydelig nok den, at Broussounet's 

 Eksemplar, altsaa Typen for Gmelin's C. squamosus, var Arten 

 med uparret Taud i Underkæben. Om det nævnte Hoved , der af 

 Vaillant uden videre angives at have hørt til Broussonnet's Eksem- 

 plar, har imidlertid eu tidligere Bestyrer af Pariser -Museet, Aug. 

 Duméril afgivet følgende Erklæriug: „... le type de Broussonnet, qui 

 était au cabinet du roi et ne se trouve plus dans 'les cuUectious du 

 Muséum, mais dont provient peut-être la tête qu'on y conserve" (Hist, 

 nat. des poissons, T. I, 1865. p. 448). Det forekommer mig da util- 

 ladeligt paa Grundlag af et saa tvivlsomt „Originalstykke" at ville 

 furaarsage en total Omvæltning i den gængse Opfattelse af disse For- 

 mers Synonymi. Broussonuet"s Beskrivelse af „Le chien de nier 

 écailleux" (Mém. Ae. des se, 1780, p. t>75) yder heller ikke Vaillant's 

 Fremfærd nogen positiv Støtte, da den er holdt i saa almindelige Ud- 

 tryk, at den kan passe paa begge Former. Men vil man nu endelig 

 akceptere Vaillant's Syn paa denne Sag og inddrage Foifatterues 

 C. Dumerilii som Synonym under C. squamosus (Gmelin), maa man 

 virkelig tillægge Müller og Henle's, Dumeril's og Giinther's C. squa- 

 mosus et helt nyt Navn: thi med VaUlant at omdøbe den til C. Du- 

 merilii, hvilken Art oprindelig er grundet paa et Eksemplar med uparret 

 Underkæbetand, vude være en Forsyndelse mod sund nomenklatorisk 

 Eegel og afstedkomme yderligere Forvirring i denne i Forvejen ret 

 indviklede Sag. Det bør endnu tilføjes, at naar Vaülant anser de to 

 CentrojjJiorus- Former blot for Afæudringor af samme Art, vedrorer 

 det ikke Stridens Kærne; det er en Sag for sig, hvis eudohge Afgørelse 

 maa — efter mit Skøn — opsættes, indtil der foreligger tilstrækkeligt 

 Materiale, af begge Køn og af forskellig Alder, samlet paa enkelt 

 Mands Haand ; vort zoulugiske Museum besidder intet af disse Former. 



