118 



uppträder åter en betydande aflagring af krosstensgrus på 

 den högsta under sträckan emellan Tammerfors och Wasa 

 iakttagna medelhöjd för denna jordart. Det är nemligen 

 den från Maanselkä utgående, och parallelt med Bottniska 

 vikens kust i SW:lig riktning nedskjutande landtryggen Suo- 

 menselkä, som här öfvergås, och genom sin till 550 å 600' 

 öfver hafvets nivå uppgående höjd emot öster bildar en na- 

 turlig gräns för det 7 mil breda Sydösterbottniska slättlan- 

 det, på samma gång den utgör en verklig skiljemur emellan 

 nämnde slättland och mellersta Finlands sjöbassiner. Från 

 de tidigare omnämnda mera söderut förekommande kross- 

 stensbäddarne utmärker sig krosstensgruset på nu ifråga- 

 varande terräng, och särskildt det på Suomenselkäs rygg 

 och sidosluttningar aflagrade genom den mängd af mindre 

 vallforraiga höjdsträckningar det företer, hvilka liksom Suo- 

 menselkä stryka i SW— NO riktning. 



Utom att krosstensgruset öfverallt från Alavo till Wasa 

 uppträder närmast på berggrunden underlagrande de öfriga 

 lösa bildningarne, anstå krosstensbankar derjemte här och 

 der på vissa högre belägna ställen i dagen. Sådana äro 

 exempelvis sträckan emellan 176 och 184 versterna i när- 

 heten af Niinimaa i Alavo (405'); sträckan emellan 220 och 

 221 Va vv. i Nurmo (140'); vid 227 v. i Ylistaro (145'); vid 

 276 — 277 v., (20') och slutligen i närheten af Gamla Wasa, 

 der dessutom väldiga flyttblock i stora rosen ligga hopade 

 på krosstensgruset. 



I allmänhet utgöres flertalet af de i krosstensgruset 

 ingående lösa blocken och stenarne af sådana bergarter, 

 som äro vanliga i trakten. Dock händer det icke sällan, 

 att man i krosstensgruset äfven anträffar sådana stenar, 

 hvilkas moderklyft synbart är långt aflägsen från deras nu- 

 varande fyndort och hvilka sålunda i detta förhållande förete 



