178 



förhållande, hafva dock lärt oss att tillräckliga skäl för detta 

 antagande ännu icke förefinnes. Om det också är otvifvel- 

 aktigt att stora delar af vårt land vid glacialpeiiodens slut 

 varit betäckta af vatten, tyda likväl åtskilliga omständighe- 

 ter uppå att dessa vattensamlingar snarare innehaft formen 

 af vidsträckta insjö-bassiner än bildat ett helt sammanhän- 

 gande haf, eller om ett sådant förefunnits, djupet åtminstone 

 uti detsamma då på flera ställen varit mycket ringa, samt 

 öar och skär på talrika punkter dykt upp ur dess yta; Fin- 

 land skulle på detta sätt haf va företedt anblicken af en stor- 

 artad skärgård. 



Postglaciala bildningar. 



(Svartlera). 



Vi hafva redan i det föregående omnämnt förekomsten 

 af denna lera och äfven redogjort för dess mest karakteri- 

 stiska egenskaper samt hänvisa i afseende dera till det förut 

 sagda. Enligt uppgift af Erchnann, Paijkull, Törnebohm, Gu- 

 maelkis m. fl., skall svartleran i Sverige allmänt innesluta 

 skal af i Östersjön ännu fortlefvande snäckor, såsom Mytilus 

 edulis, Cardiiim eclide och Tellina haltica. På min undersök- 

 ning i Österbotten lyckades jag visserligen icke finna några 

 sådana skallemningar uti ifrågavarande lera, men tror jag 

 orsaken härtill icke ligga i deras frånvaro, utan i den om- 

 ständighet att iakttagelserna hufvudsakligen anställdes genom 

 djupborrningar och endast mera sällan kunde ske genom ob- 

 servation af blottade profiler. Tvertom synes det vara skäl 

 att förmoda, att sådana snäcklemningar äfven här förefinnes 

 i leran, alldenstund Holmberg i sin Geognosi omtalar före- 

 komsten af ett större lager snäckmylla vid foten af det så- 



