143 



lighet med den af Hisinger, FaijkuU, TörnehoJmi och Levin 

 förfäktade erosionsteorien. 



Då emellertid de lokala terrängförhållandena vid Tam- 

 merfors icke i minsta grad erbjuda stöd för erosionsteoriens 

 tillämplighet, utan tvertom Tammerfors åsens inre lager- 

 byggnad på det bestämdaste talar emot dess antaglighet, 

 torde redan häraf framgå att denna förklaringsgrund för Tam- 

 merfors åsens bildning alldeles icke kan komma i fråga. 



Ett annat förklaringssätt, som på det närmaste anslu- 

 ter sig till Erdmanns morän-strandvalls teori, har blifvit 

 framstäldt af F. J. Wiih. Uti en 1868 utgifven afhand- 

 ling 1) synes professor Wiih visserligen hafva varit af den 

 åsigt att åsarne (incl. Tammerfors åsen) för sin tillkomst i 

 hufvudsak hade att tacka hafsvågornas och strömmarnes 

 kraft, ,,och icke gerna kuude betraktas såsom förorsakade 

 af glacierer", men uttalar sednare den öfvertygelsen att ,,åsen 

 vid Tammerfors måste betecknas såsom en ursprunglig änd- 

 onorän, som sedermera blifvit af vattnet ombildad^' ^). 



I ett s ednare offentliggjordt arbete ^) låter nämnde förf. 

 sin uppfattning ytterligare undgå en modifikation s. t. v. att 

 han anser det åsen vid Tammerfors i enlighet med morän- 

 teorien kan betecknas dels såsom en sido- dels som en me- 

 delmorän, „alldenstund den går parallelt med NW syste- 

 mets refflor". På samma gång vi äro öfvertygade om att 

 förf. med sin anslutning till denna Erdmann-Torellska teori 

 inslagit den enklaste och naturligaste vägen till en lösning 

 af frågan om åsarnes bildning i allmänhet och Tammerfors- 



^) Wiih^ F. J. Geognostiska Iakttagelser under en resa i Syd- 

 vestra Finland. Bidrag till känned. af Finl. Nat. o. Folk XI haft. 

 1868 sid. 66. 



^) Wiik, F. J. Öfverblick af södra Finlands geologi. Geol. 

 Fören. Förh. Bd II sid. 235. 1875. 



^) Wiik, F. J. Öfversigt af Finlands geologiska Förhållanden. 



