142 



som d betecknade lagret af sand. De öfriga underliggande 

 lagren voro åtminstone på det djup, skärningen i medlet af 

 Oktober 1880 innehade (då jag för andra gången besökte 

 platsen) icke synliga. Sanden företer i skärningen en sär- 

 deles väl ätpreglad skiktning, hvilken i synnerhet ger sig 

 tillkänna i en vexellagring af dels horisontela, dels snedt 

 mot N. lutande, och i följd häraf diskordant mot h varandra 

 afsatta skikt, såsom af Fig. 1, Pl. XII framgår. 



Till en förklaring och närmare framställning såväl af 

 dessa som andra motsvarande sandlagers möjUga uppkomst- 

 sätt och bildning skola vi vid behandlingen af åsarnes skal 

 och rullsteusfälten återkomma; vi hafva här blott med af- 

 seende å det nära samband, hvari de synes stå till, och 

 den synbara fortsättning de bilda på Tammerfors åsen, i 

 förbigående velat vidröra desamma. 



Hvad sjelfva årkärnans inre lagringsförhållanden och 

 petrografiska natur angår, så äro dessa omständigheter del- 

 vis redan vid beskrifningen af tillhörande figg. berörda, dels 

 hafva de tillförene af sednast nämnde forskare blifvit så de- 

 taljeradt behandlade att vi saklöst anse oss kunna lemna 

 dem. Återstår då att utröna de orsaker, som möjHgen va- 

 rit medverkande vid sjelfva åskärnans bildning, och derjemte 

 framhålla det beroende hvari densamma sannolikt stått till 

 traktens terrängförhållanden. 



Får man förmoda att den numera aflidne förf. A. M. 

 Jernström beträffande Tammerfors åsen (öfver hvars san- 

 nolika bildningssätt han icke bestämdare uttalat sig) velat 

 vidhålla samma uppfattning ^) som han funnit antaglig såsom 

 en förklaring för de lappska elfdalarnes åsbildningar, skulle 

 väl Tammerfors åsen på något sätt vara uppkommen i en- 



^) Jernström, A. M. Material till Finska Lappmarkens geologi 

 I Bidrag till kännedom af Finl. Nat. o. Folk XXI haft. sid. 220 1874. 



