177 



seende en öfverensstämmelse verkligen förefinnas emellan 

 Mälartraktens mergel och svartlera å ena sidan samt de 

 undre och öfre lagren hos Österbottens mörkfärgade lera å 

 den andra. Hypotheser om ett parallelliserande i den rigt- 

 ning, vi redan antydt, kunna således, i fall man icke be- 

 traktar mergelns kalkhalt såsom ett oafvisligt vilkor för dess 

 eqvivalens med en densamma likartad bildning, uti ofvanbe- 

 rörde förhållande finna ett visst berättigande. För vår del 

 äro vi dock, vi tillägga det, ingalunda benägna att så länge 

 tillförlitligare bevis icke stå till vårt förfogande, skänka vår 

 underskrift åt detta antagande, med ofvanstående räsone- 

 mang hafva vi blott åsyftat att fästa uppmärksamheten på 

 omständigheter, hvilka enligt vårt förmenande vid en nog- 

 grannare pröfning af hithörande förhållanden, icke borde lem- 

 nas ur sigte. Tillsvidare tala i det närmaste lika många 

 skäl för uppfattningen af Österbottens hela mörkfärgade lera 

 såsom blott och bart postglacial „svart lera", som för den 

 af oss antydda andra åsigten. 



Redan då de första iakttagelserna rörande glacialperi- 

 odens submarina bildningar gjordes i vårt land, uppstod frå- 

 gan om huruvida de skulle betraktas såsom verkliga hafs- 

 eller blott som sötvattensbildningar. Sedan dess har den 

 städse hållit sig på dagordningen; skäl hafva framlagts till 

 förmån såväl för den ena som den andra åsigten. Man har 

 å ena sidan anmärkt den fullkomliga frånvaron af alla fossila 

 hafsdjur, som skulle tyda på lerans marina ursprung. Åden 

 andra sidan har man hänvisat till de skiktade lerornas stora 

 utbredning och likformiga förekomstsätt uti vårt land, något 

 som icke gerna kunde förklaras annorlunda än genom an- 

 tagandet af en liktidig afsättning uti ett forntida glacialt 

 haf. I förstone trodde vi oss äfven kunna ingå på detta 

 betraktelsesätt, men ett närmare skärskådande af hithörande 



