176 



dessa aflagringar i uppträdande och förhållande till hvaran- 

 dra förete med de öfre och undre lagren hos Österbottens 

 mörkfärgade lera. Kastar man en blick på de begge kart- 

 blad i Erdmanns Atlas till hans arbete „0m Sveriges qvar- 

 tärbildningar" å hvilka glacial- och svartlerans utbredning i 

 Sverige åskådliggöres, finner man lätt huru nära den sed- 

 nare lerans förekomst är förknippad med den hvarfviga mer- 

 gelns. Utan att vilja framhålla något ömsesidigt faktiskt be- 

 roende hos dessa bildningar i deras uppträdande å ifråga- 

 varande trakt, skola vi hos dem likväl anföra några omstän- 

 digheter, hvilka med afseende å den jemförande betraktelse, 

 vi här hafva för ögat, icke äro utan sin betydelse. Uti be- 

 skrifningen till kartbladen af „ Sveriges geol. undersökning 

 N:o 10 „Ängsö" omtalas bland andra mergellager ett sådant 

 af Uågrå färg; i beskrifningen till bladet N:o 16 »Sigtuna" 

 omnämnes likaså ett lager af blågrå eller blåsvart mergel 

 med jemförelsevis ringa kalkhalt (1,22 proc), vidare heter det 

 i samma beskrifning sid. 33: „Öfver-mergeln ligger i de 

 djupare dalsänkena den s. k. svarta leran. I beskrifningen 

 till bladet ,,Upsala" N:o 31 anmärkes att färgen å vissa af 

 mergelns skikt är ,,nästan svart" samt kalkhalten hos dessa 

 svarta skikt minst. På flere ställen skall mergeln dessutom 

 enligt uppgift i beskrifningen till kartbladet N:o 7 ,, Enkö- 

 ping" direkte öfverlagras af svart lera. C. W. Faijkull i), 

 som särskildt egnat en uppsats åt studiet af Mälartraktens 

 qvartära bildningar, säger å sid. 21 ,,... den (mergeln) före- 

 kommer äfven af en blågrå färg med ljusare och mörkare 

 lager", samt vidare „allestädes, der vi funnit denna blå mer- 

 gel, . . . utgör den tydUgen en eqvivalentbildning eller öfver- 

 gång till den svarta leran". Som man ser tyckes i visst af- 



Faijkull, C. W. Om de lösa jordlagren i Mälardalen (Akad. 

 afhandl.) Sthlm 1860. 



