155 



träffade (d. v. s. isens rörelse retarderades) var det sjelffallet 

 att jökel elfvar i desto större grad skulle begynna iitöfva sitt 

 inflytande. Ju mera tidsutdrägt uti isen rörelse vållades, 

 desto mera tilltog jökelelfvarnes mägtighet, desto mer öka- 

 des massorna af de slam- och sandpartiklar, som strömmen 

 från gruset under isen förde med sig i dagen. Från krönen 

 af de höjder för hvilkas nordhga sluttningar isen med möda 

 arbetade sig upp, nedstörtade väldiga jökelelfvar, de der på 

 de sydliga sluttningarne af ofvannämnde höjder och dertill 

 angränsande trakter afsatte de sandmassor vi i det föregå- 

 ende betecknat som rullsand. När sedan isen mäktat öf- 

 vervinna de hinder, som af oftanämnda höjdsträckningar la- 

 des i dess väg, och ånyo framskred i sin angifna riktning, 

 öfvergick den de nyssbeskrifna bildningarne af rullsand och 

 qvarlemnade här och der ofvanpå dem sin nya moränbild- 

 ning, det sedan till öfre rullstensgrus ombildade öfre kross- 

 stensgruset. Ungefär i denna riktning synes man oss lämp- 

 ligast kunna förklara tillkomsten af rullsanden och det öfre 

 rullstensgruset. Att det sednare i allmänhet ej innehar 

 samma vidsträckta utbredning som bottengruset, dertill lig- 

 ger orsaken sannolikt i den omständighet att isen vid sitt 

 sednare framåtskridande utan tvifvel uppträdde mera spora- 

 diskt och öfver mindre omfattande terränger. 



Så liten vigt man än i allmänhet synes hafva fästat 

 vid förekomsterna af rullsand och öfre rullgrus, tyckas de 

 dock icke helt och hållet hafva undgått författarnes upp- 

 märksamhet, om också, såvidt vi veta, endast få försök till 

 en närmare förklaring af deras tillkomst, blifvit gjorda. A. 

 Erdmann anmärker i sitt arbete „ Om Sveriges qvartära bild- 

 ningar" sid. 97 att åsarnes öfversta skikt icke sällan bestå 

 af endast rullsteniga lager, och meddelar härtill åtskilliga 

 upplysande profiler, bland hvilka särskiidt de å sidd. 96 och 



