154 



nordtyska preglaciala sandbäddarne. Om detta betraktelse- 

 sätt med afseende å de interglaciala, (emellan de egentliga 

 krosstensbäddarne befintliga) sandlagren kunde anses hafva 

 någon giltighet, tala, synes det oss, vida flere skäl för 

 dess sannolikhet nu, då det är fråga om sandbäddar 

 emellan rullstensaflagringarne. Till det första af dessa skäl 

 räkna vi det enligt vårt förmenande oomtvistliga faktum 

 att rullstensgruset i sjelfva verket intet annat är än om- 

 vandlade glaciala moränbildningar (krosstensgrus), något som 

 redan i och för sig paralyserar sandbäddarne emellan 

 rullstenslagren med dem emellan de egentliga krosstensbäd- 

 darne och för vissa delar af frågans lösning återför oss till 

 betraktning af dessa sednare. Det andra skälet är deras 

 företrädesvis mot SO riktade diskordanta och lutande skikt- 

 ning, som i förevarande fall icke gerna kan förklaras an- 

 norlunda än såsom ett resultat af hafsvågors inverkan på 

 sedimentära strömbildningar. Det tredje och mest vägande 

 skälet slutligen hänför sig till dessa sandbildningars i ögo- 

 nen fallande beroende af vissa terrängförhållanden, hvilket 

 särskildt yppar sig i det redan anmärkta förhållandet att de 

 isynnerhet förekomma på de åt SO vettande sluttningarne 

 af förut omnämnda höjdsträckningar. Då vi särskildt till- 

 mäta denna sistanförda omständighet en stor vigt, tro vi det 

 ej vara ur vägen att här nedanföre ytterligare belysa dess 

 betydelse. 



Då efter isens första framträngande samt derpå föl- 

 jande afsmältning och tillbakagående en period af ettförny- 

 adt framåtskridande åter inträdde, var det naturligt att höjd- 

 sträckningar fortlöpande i en mot denna nya rörelseriktning 

 ungefär vinkelrät direktion hämmande och fördröjande skulle 

 inverka på isens rörelse, för hvarje gång isen uppnådde en 

 sådan höjdsträckning. Men i och med detsamma detta in- 



