149 



göra ett helt för sig, ett öfver krosstensgruset utbredt sand- 

 täcke, som från 3 v. sträcker sig ända fram till 23 v. men 

 möjligen också ännu längre inom Kangasala. I dagen an- 

 stående träffas rullsanden vid jernvägslinien sedan icke förr 

 än vid 49 v. i Orihvesi. Att rullsanden dock redan tidigare 

 söderut förekommer under glacialleran framgår af den pro- 

 filteckning från 44 v. som snart nedanföre skall meddelas. 

 Vid 49 v. träder rullsanden emellertid åter i dagen och fort- 

 går sedan såsom en mägtig aflagriug oafbrutet till 59 v. 

 likaså i Orihvesi socken. En omständighet, som hos denna 

 sandbädd särskildt drager uppmärksamheten till sig är före- 

 komsten af åtskilliga mer och mindre djupa dalgångar, hvilka 

 i VNV— OSO riktning genomsätta sandfältet. Jag har på 

 den 1 mil långa sträckan emellan 49 och 59 v. räknat icke 

 mindre än 8 sådana. Att de i tiden varit strömfåror för 

 de sannolikt ganska betydliga floder, hvilka ifrån höglandet i 

 södra delen af Ruovesi socken sökte sig en väg till mellersta 

 Tavastlands vattensystem, låta en de små bäckar och ränn- 

 ilar, som ännu här och der slingra sig fram i deras botten, 

 färmoda. Deras vidd vexlande emellan 200 och 500 fot i för- 

 ening med deras stundom till 50 å 60 fot uppgående djup 

 ådagalägger dessutom att erosionen måste hafva varit gan- 

 ska starkt ingripande, om också det lösamaterial, hvari ero- 

 sionen skedde, i väsendtlig mon gynnade densamma *). 



Vi redogöra nu för hithörande figg. Fig. 3, Pl. VIII 

 återger lagerföljden å ett egenthgen icke till sednast nämnde 

 rullsandsaflagring hörande ställe vid 44 v. från Tammerfors, 



^) Till förekommande af hvarje missuppfattning hos dem, som i 

 ofvanskildrade erosionsdälder och dermed sammanhängande omstän- 

 digheter möjligen ville se ett stöd för en förklaring, af åsarne genom 

 erosionsteorin, nämna vi genast att de faktiska förhållandena på ort 

 och ställe betraktade alldeles icke gifva anledning till någon sådan 

 tydning. 



