55 



miga kristaller; dikroitiskt homhlende här och der i utdragna 

 strimmiga partier; magnetit blott undantagsvis. 



Såsom af den mikroskopiska analysen framgår, bestic- 

 ker sig således åtskillnaden emellan begge gneisvariteterna 

 förutom i deras relativa halt af glimmer och qvarz, hufvud- 

 sakligen i uppträdandet af apatit och hornblende i den quarz- 

 rika gneisen, samt deras totala frånvaro i den glimmerrika. 



Af öfriga här i fråga kommande bergarter är gneisgra- 

 niten eller kanske rättare den granitartade gneisen en grof- 

 flasrig, gråbrunfärgad, af brun glimmer, ljusgrå quarz och 

 röd-gulgrå fältspat sammansatt bergart, som genom talrika 

 öfvergångsformer står i samband med den sednast skildrade 

 quarzrika gneisen. 



Graniten, som uppträder i centrum af kalkterränget vid 

 Äimälä, är en vanlig, ljus normalgranit, bestående af en me- 

 del- till finkornig blandning utaf hvit, stundom plagioklastisk 

 fältspat, grå quarz och svart glimmer. 



Kalkstenen slutligen, som med afseende å sin plats i 

 lagerserien befinner sig ofvanom glimmergneisen, men sjelf 

 öfverlagras af quarzgneisen, är af en särdeles finkornig struk- 

 tur och besitter en rent hvit färg. Efter hvad en flygtigt 

 utförd qualitativ analys dera gifvit vid handen, synes den 

 vara ganska fri från magnesiumoxid, men deremot betydligt 

 inpregnerad med quarz. Under mikroskopet te sig hos den- 

 samma inga andra anmärkningsvärda omständigheter, än fö- 

 rekomsten af åtskilliga väl utbildade kalkspat-rhomboedrar. 



Såsom accessoriska inblandningar uppträda i kalkste- 

 nen, isynnerfiet vid dess kontaktytor med apofyser från den 

 ofvan skildrade graniten mineralierna mälakolit och homhlende. 



Af vida större intresse än dessa petrografiska förhål- 

 landen äro dock, såsom redan blifvit antydt de stratigrafiska 

 och lagringsförhållandena å kalkterränget vid Äimälä. 



