I 



47 



Märklig är här gneisens varierande strykning, som sannolikt 

 är beroende af i närheten befintliga eruptiver. 



Här kan man anse, att det lågländta österbottniska 

 kustlandet tager sin början, ty vesterut finnas icke mera 

 några bergskupper. Icke heller framträder fast klyft i dagen. 

 Den egentliga berggrunden är betäckt med massor af yngre 

 posttertiära bildningar, i dessa nejder företrädesvis mosand, 

 hvilken på sina ställen bildar ganska höga åsar. 



Profilen på kartan är tagen från norra stranden af 

 träsket och sträcker sig från Petäjälahti gästgifveri till 6 

 verst Ö om Joensuu. Dess riktning är således VNV— OSO 

 eller ungefärligen normal emot skiffrarnes strykningsriktning, 

 hvarjemte bör anmärkas att dess höjdförhållanden och kon- 

 turer äro i högsta grad approximativa. Af den framgår tydligen 

 att det mellan Kemppaala och Joensuu befinthga granitmassi- 

 vets eruption varit orsaken till de närmast detsamma befintliga 

 skifferstraternas uppresning, hvarigenom en vågformig skikt- 

 ställning uppstått. På detta antiklinala vågberg följer åt V 

 mellan Kemppaala och Petäjälahti en vågdalmed synklinal skikt- 

 ställning, hvars vestra vägg bildas af de utaf det vestra, Petäjä- 

 lahti-granitmassivet uppresta straterna. Den närmast Petäjä- 

 lahti befintliga hornblendeskifferns V-liga lutning får måhända 

 förklaras genom antagande af skikten as öfverändakastning. 

 De streckade vågformiga linierna, som sammanbinda livar sitt af 

 de skiktkomplex, som kunna anses höra till samma zon, utvisa, 

 huru man har att tänka sig de skilda zonerna ha hängt till- 

 samman förrän skiktena blefvo afbrutna och delar bortdenude- 

 rade. Af lagringsförhållandet emellan begge zonerna ses 

 utan vidare att de glimmer- och hornblendeskifferartade berg- 

 arterna äro äldre, än de qvarzit-talkskifferartade. Omkring 

 Uleåträsk finnas således archaeiska formationens alla under- 

 afdelningar representerade, nämligen den laurentiska gneis- 



