46 



morfoserade och mindre skifferartade, än de derifrån mera 

 aflägsna (F. J. Wiik anf. st. sid. 70). 



Att detta granit- resp. gneisgranitgebit sträcker sig 

 ännu längre åt S och SV, och att dessa bergarter ensam 

 äro de förherskande på södra stranden af träsket, framgår af 

 de i dessa trakter gjorda observationerna. Det har redan 

 bhfvit nämndt att v. Engelhardt observerade massformig 

 gneisgranit emellan Kajana och Wuolijoki. Vid landsvägen 

 åter, som på ett afstång af omkring 1 mil åtföljer den syd- 

 östra stranden tills den vid Wuottolahti alldeles närmar 

 sig densamma, förmärktes fast klyft icke ofta gå i dagen. 

 Första observationen gjordes omkring I verst i SSO från 

 Tervola hemman, der på södra stranden af Mainuanjärvi ett 

 ganska betydligt granitberg reser sig. Graniten är här till 

 färgen röd och innehåller partier af hornblendegneis (-fels), 

 som stryka i NVö^V. 



Här vänder sig vägen vesterut och åtföljer sedan södra 

 stranden af träsket. Fast klyft visar sig vid densamma först 

 1 verst i SO från Vimpeli gästgifveri, der granit går i da- 

 gen. Den består af omvexlande röda och hvita partier 

 samt innehåller sparsamt hornblende. 3 V2 verst V om 

 Vimpeli öfvergår graniten genom tilltagande hornblende- 

 halt i syenitgranit, som visar tydlig skiffrighet, hvarigenom 

 den bildar en slags gneisgranitvarietet. Bergarten är på 

 sina ställen inmängd med gulgröna epidotp artiklar och 

 gnistor af svafvelkis. Hornblendet förekommer ock i form 

 af kristallartade individer. Härefter synes fast klyft först 

 4 å 5 verst V om Pussila gästgifveri, der tydhgt skiktad 

 •gneis går i dagen. Dess strykningsriktning är N40^— öO^^V 

 och stupning 25^— 30<^ i SV. Ett par verst V härom upp- 

 träder åter gneis, men med NS-lig strykning och V-lig stup- 

 ning. Längre vesterut synes gneisen öfvergå i gneisgranit. 



