39 



spathaltig och med förvittrad yta. Strykningen är N 30^— 50° O 

 och stiipningen*) 70° mot NV. 3 ä 4 verst NNO härifrån 

 iitgöres bergarten enligt Holmberg (anf. st. sid. 13) af en 

 blandning af hornblende på sina ställen med strålig textur, 

 och af grön mycket genoniskinande serpentin, beggegenom- 

 dragne af fina magnetiska jernmalmskorn. I denna bergart 

 förmärkte han ock starka kompassdrag, hvilka härrörde från 

 ett mindre jerhmalmslager, som hade OV-Ug strykning. 

 Thoreld anger (Berättelse öfver en resa till Kittilä lappmark 

 år 1856) bergarten i samma trakter bestå af diorit med 

 sannoUkt af svafvelkis förorsakade rostvittringar på ytan, 

 och NO— SV-lig strykning. På sina ställen genomdrages 

 bergarten af smala talkådror. Dessa kornblendehaltiga berg- 

 arter utgöra sannolikt fortsättning af den vid vägen före- 

 kommande hornblendeskiffern. Omkring 2 verst österut 

 höjer sig Kivesvaara, der bergarten utgöres af ljusröd, tyd- 

 ligt skiktad qvarzitskiffer med N 30°— 50° O -lig strykning 

 ochj enligt prof. Wiik, SO-lig lutning. Denna bergart är 

 ganska finkornig och dess skiffrighet betingas af en mängd 

 helt små fjäll af ljus talk och glimmer. De för längre tid 

 sedan å berget anstälda sprängningarne efter jernmalm ha 

 varit utan gynsamt resultat. En liknande qvarzitskiffer upp- 

 träder åter 4 å 5 verst österut härifrån, men skiljer sig 

 något från denna genom sin mera rent qvarzitartade natur 

 uppkommen genom talk- och glimmerfjällens aftagande. 

 Strykningen hos denna är N 40° 0-lig och lutningen 70° mot 

 NV. Under denna sträcka har prof. Wiik observerat en 

 egendomlig konglomeratartad qvarzitskiffer, i hvilken de 

 ellipsoidiska qvarzkörtlarne äro förenade med en sparsam 

 skiffermassa. Strax derinvid österut, omkring 1 verst V om 



O Stupningeu är beräknad från horizontalplanet. 



