17 



zonlinien 136 — 3. 8. 15 är den med denna linie konforma 

 NNV-lig riktningen öfvervägande, en sträcka af 4 — 5 mil. 

 Denna terräng utgöres hufvudsakligen af gneis-granit och 

 kristallinisk skiffer, hvilken sistnämnda här synes bilda en i 

 NNV— SSO strykande zon motsvarande den osthgare vid 

 zonlinien 3. 9. 20— 2. 5. 10 strykande. F. ö. företer gneis- 

 graniten äfven på andra ställen en NNV-lig resp. N— S-lig 

 skiffringsriktning så t. ex. vid Turakkala, Toploses m. fl. 

 ställen, och man torde i allmänhet kunna uppställa såsom 

 regel, att gneissen företrädesvis har en O — V -lig till NO-hg, 

 gneis-grauiten, liksom eruptiverna i allmänhet en N— S-hg 

 till NV-lig strykning. 



Såsom redan framgår af den Nordenskiöldska kartan 

 öfver refflornas riktning i Finland äfvensom af den nyss- 

 nämnda af mig upprättade geol. öfversigtskartan, äro dessa 

 i östra Finland riktade normalt emot den i en half krets 

 gående åsen mellan Lahtis och Joensuu och dess något 

 nordligare strykande parallelås, hvilka derföre tydligen ge sig 

 tillkänna såsom ändmoräner. Detta förhållande bestyrkes 

 ytterligare af följande af mig anstälda r«ffelobservationer i 

 terrängen mellan dessa orter, hvarvid tilUka visat sig, att 

 man här likasom i vestra Finland måste skilja mellan åt- 

 minstone tvenne perioder af istiden hvarunder inlandsisen 

 haft olika utsträckning och riktning. 



Eefflornas riktning mellan Joensuu och Jorois. 



1) Mellan Taipale och Korpivaara, 9 verst från först- 

 nämnda ställe större, talrika och tydliga refflor gående i 

 N80 0V, finare och färre i N30 0V. 



2 



