16 



Lusi, der den blir mera tydligt skiffrig eller flasrig med 

 riktning i NNV, och sålunda öfvergående i gneis-granit. Den 

 temligen höga bergsträckning, som bildas af denna porfyr- 

 artade gneis-granit, utgöres på sin vestra sida af en slags 

 gUmmer-syenit, som åter öfvergår i en gabbroartad bergart, 

 hvilken för sin starka glimmerhalt kan betecknas såsom en 

 glimmer- galtbro. Denna gabbroart är delvis skiffrig i O — V 

 resp. ONO samt genomdrages af pegmatitgängar, hvilka äro 

 skarpare begränsade mot sidostenen än som vanligen är 

 fallet med den i granit uppträdande pegmatiten. Detta synes 

 mig tydligen utvisa, att pegmatiten icke såsom de svenske 

 geologerna anse (se geol. föreningens i Stockholm förhand- 

 lingar Bd. IV N:o 5 1878), är uppkommen genom utsöndring 

 ur sidostenen, så mycket mer som de till sin natur i detta 

 fall äro väsendtligen olika från denna. 



Mellan Lusi och Heinola förekommer mest gneis med 

 strykning i N45*^0 äfven i O— V med 45^^ lutning mot N. 

 Mellan Heinola och Lahtis är såväl gueisens som gneis- 

 granitens strykning mest ONO-lig (N600— 7000). Mellan 

 Sesta och Lahtis är gneis-graniten, som i de föregående 

 terrängen mestadels varit hvit, till färgen röd samt företer 

 närmare Lahtis NV-lig skiffringsriktning. 



Om man söker erhålla en totalbild af de i det före- 

 gående anförda stratigrafiska förhållandena visar det sig, att 

 den NO eller ONO-liga riktningen är den för gneisen vanliga 

 strykningen, d. ä. parallelt med de kristallografiska zonlinierna 

 159 — 136 samt 4. 17. 30 — 136 (se geol. öfversigtskarta öfver 

 södra och mellersta Finland i Bidrag till kännedom af Fin- 

 lands natur 26:te häftet 1877). Endast mellan Hyvälänmäki 

 i Heinävesi och Lahnalaks i Jorois d. ä. på ömse sidor om 



