15 



på sina ställen med icke-konkretionär gneis-granit och genom- 

 brytes stundom af hvit grofkornig pegmatit. Ännu mellan 

 Kuorti och Paaso fortfar gneisen med ONO-lig stryknmgs- 

 riktning ända till några verst från förstnämnda station, der 

 hvit gneis-granit blir rådande med i allmänhet N— S-lig 

 skiffringsriktning och inneslutande enstaka större och mindre 

 fragmentliknande gneispartier. Närmare Paaso blir graniten 

 porfyrartad och höjer sig i form af ganska höga bergsträck- 

 ningar strykande i NNO på ömse sidor om den långsmed 

 landsvägen löpande sjön. Vid nedre sluttningen af detta 

 porfyrgranit-massiv uppträder en ganska egendomlig, starkt 

 förklyftad och förvittrad bergart, som i motsats till den 

 ofvannämnda hornblendefelsen nästan uteslutande utgöres af 

 fältspat, genomdragen af serpentin- eller chlorit-ådror samt 

 innehållande apatitkristaller af ända till 0,i m. m. genom- 

 skärning samt inpregnerad med en hvit, grumlig förvittrings- 

 produkt; trötts dessa inpregnationer kan man dock temligen 

 tydligt i polariseradt ljus finna att den är triklinisk. Denna 

 bergart användes till makadamisering af landsvägen, såsom 

 det synes med lika fördel som rapakivigraniten. 



Vid Paaso utgöres nämnda bergsträckning nedtill af 

 syenitgranit med röd fältspat, upptill af grofkornig syenit- 

 granit genomdragen af grofkornig röd pegmatitgranit, hvilken 

 innehåller fragmenter af syenitgranit. Några verst framåt 

 från Paaso vid vägen till Lusi förekommer gneis med N40^O- 

 lig strykning och 50^—60^ lutning mot NV, genomdragen af 

 stockformiga partier af mycket grofkornig pegmatit. Men 

 denna gneis-granit afbrytes längre fram vid vägen af en 

 porfyrartad bergart liknande den vid Hintikka sannolikt äfven 

 en modifikation af porfyrgranit, som med mer eller mindre 

 tydligt utpreglad porfyrartad struktur och otydlig i medeltal 

 NO-hg skiffrings- eller streckningsriktning fortgår ända till 



