13 



stupning ända till G verst från staden, der en mörk horn- 

 blendegneis resp. hornhlendesJdffcr med pyroxen-körilsiv och 

 lager uppträder med N60^O-lig strykning och 50 ^^ lutning 

 mot NV. Pyroxenlagren äro ställvis öfvervägande öfver horn- 

 blendeskikterna och stundom utbildade till en ganska grofkor- 

 nig malakolitfels. Att döma af strykningsriktningen samman- 

 hänger denna hornblendegneis-zon, som tydligen är eqvivalent 

 med den yngre hornblende- och pyroxenhaltiga gneisbildnin- 

 gen vid Ny slott, med den norr om S:t Michel mellan Ten- 

 hola och Harjumaa förekommande hornblende-gneisen. Den 

 eger dock här, V om staden, icke stor utsträckning, ty strax 

 derpå vid 7:de versten från S:t Michel uppträder åter glim- 

 mergneis, som med varierande dels 0-lig, dels V-lig lutning 

 fortfar ända till Röppäs. I likhet härmed förekommer äfven 

 glimmergneis norr om hornblendegneisen mellan Harjumaa 

 och Romo. Gneisbildningen vid S:t Michel visar således i 

 stort taget en analogi med den vid Nyslott, i det att på 

 hvardera stället den äldre genom qvarz- och fältspats- resp. 

 fibrolit-konkretioner utmärkta glimmergneisen uppträder och 

 deröfver den yngre af hornblendeskiffer med pyroxen-körtlar 

 bestående bildningen såsom en bassinformig inlagring. 



Mellan Röppäs och Hintikka uppträder dels gneis dels 

 gneis-granit med i allmänhet NO -lig strykningsriktning, men 

 ungefär på gränsen mellan S:t Michel och Hirvensalmi sock- 

 nar är gneissträckningen afbruten af en skiffrig syenitgranit 

 med motsatt eller VNV-lig skiffringsriktning. Vid Hintikka 

 uppträda tvenne porfyrarter i kontakt med hvarandra: en 

 ljus fältspatsporfyr och en mörk uralitporfyr, otydligt skiff- 

 rig i olika riktningar. Den förra är öfvervägande och utgör 

 sannolikt en finkornig modifikation af porfyrgranit, som äfven 

 förekommer i denna trakt i form af lösa block, hvaraf ett 

 med ett mindre brottstycke af uralitporfyr, hvaraf dennes 



