120 



hållandena uttalat sig för fasthållande af A. Erämanns re- 

 dan anförda sats, den sednare dock med en sålydande mo- 

 difikation, att endast ^hrosstensgrusets understa lager är o de 

 äldsta bland posttertiärtidens bildningar inom större delen 

 af Sverige". Såsom kändt erbjuda de geologiska förhållan- 

 dena i vårt land talrika analogier med dem i norra och mel- 

 lersta Sverige, och då vi till den omständighet, hvarpå de 

 af oss cursiverade ordalagen i hr Gumaélii yttrande sär- 

 skildt syfta, å det område, som förelegat oss till undersök- 

 ning trott oss finna vissa motstycken, skola vi inom kort 

 nedanföre taga oss anledning att närmare beröra denna sak. 

 Öfverhufvudtaget iakttager man hos krosstensgruset sällan 

 någon skiktning, och ehuru den af A. M. Jernström ^) på 

 „ åtskilliga ställen" blifvit observerad, hafva vi blott i högst 

 få fall kunnat varsna en sådan. Deremot har det, i likhet 

 med hvad äfven tillförene skett, varit möjligt att på sådana 

 ställen der djupa skärningar i krosstensbankarne förefunnits, 

 konstatera en bestämd åtskillnad i de olika krosstenslagrens 

 beskaffenhet och karakter. 



Sålända består det understa, närmast berggrunden be- 

 lägna lagret vanligen af en ytterst hårdt sammanpackad 

 massa utaf ett stundom stoftfint lerhaltigt jordmjöl med deri 

 inbäddade talrika, större och mindre, ofta kantstötta eller 

 afrundade och repade stenar. Genom sin fasthet erbjuder 

 detta slags krossgrus, som i jernvägsterminologien bär nam- 

 net xnnnmo, ganska stora svårigheter vid arbeten i detsamma, 

 och icke så sällan händer det att sprängämnen måste an- 

 litas för att lösslita stycken deraf. Något spår till den kalk. 

 halt, som af vissa författare, uppgifves såsom orsaken till 



^) Jernström, A. M. Om Qvart.-Bildningarne längs Ab o— Tam- 

 merfors — Tavastehus jernvägslinie. Bidr. till kännedora af Finl. Nat. 

 och Folk. 20 Haft. H:fors 1876. 



