stora utbredning i flere olika slags bergarter den sednare 

 tidens mikroskopiska undersökning utvisat. 



10 verst från Joensuu anträffas granit, men sedermera 

 förkommer ingen fast klyft förrän några verst SV om Tai- 

 pale. Vägen mellan Ylämylly och Taipale går nämligen öfver 

 den mellan Joensuu och Kuopio strykande åsen, som företer 

 större och mindre fördjupningar (åsgropar), liknande dem på 

 Pungaharju, Hattelmala m. fl. åsar. Den bergart, som upp- 

 träder mellan Taipale och Korpivaara och derifrån fortfar 

 ända till Ruunalehto i Heinävesi, således öfver en sträcka 

 af 2 mil, är en gneisartad blandning af glimmer och qvarz 

 samt något fältspat, inneslutande stora ellipsoidiska konkre- 

 tioner. Dess stora likformighet äfvensom dess porfyrartade 

 struktur betingas deraf, att de långsträckta glimmerfjällen 

 icke sammanhänga utan äro afskilda från hvarandra genom 

 qvarz och fältspatkorn, samt icke gå parallelt med hvarandra, 

 hvarigenom strukturen blir streckad, icke egentligen skiffrig, 

 hvilket mera talar för ett eruptivt än för ett metamorfiskt 

 ursprung. Också liknar den såväl makro- som mikroskopiskt 

 porfyroiden från Birkkala (Öfv. af Finlands geol. I p. 25) 

 med den skilnad dock, att denna sistnämndas porfyrartade 

 struktur betingas af qvarz, icke af glimmer. Att den åtmin- 

 stone icke kan räknas till den karelska skifferformationen 

 synes framgå af dess afvikande strykningsriktning. Denna 

 sistnämnda går nämligen under hela sträckan mellan Tai- 

 pale och Ruunalehto i NNO (omkr. 30^ från N — S linien). 

 Närmare Ruunalehto inskjuter i denna bergart pegmatitar- 

 tad granit i gångar och stockar och strykningen blir här 

 N50^»0*). 



5 verst från Ruunalehto vid väofen till Virtala anträffas 



^) Här och i det följande är deklinationen icke tagen i betraktande. 



