81 



Fangsten af det portugisiske Exemplar har deu særegne Inter- 

 esse, at Artens nye Lokalitet bliver et Bindeled mellem de grøn- 

 landske Findesteder og dem, paa hvilke de to smaa Unger ^) ere 

 tiskede, hvori jeg mente at gjenfinde Himantolophen , maaske selve 

 H. Rdnhardti. Hr. Girard ytrer rigtignok, at de „sous quelques 

 rapports pai-aissent plutôt se rapporter au type Ceratias , si non à 

 un autre genre inconnu". Han ant}tJer dog ikke nærmere, hvad 

 det er for Forhold, og jeg maa gjentage, hvad jeg før har sagt, at 

 der — heller ikke nu — kjendes andre Former, til hvilke disse 

 Smaaunger bedre kunne henføres end netop til Slægten Himanto- 

 lopkus, og at jeg overhovedet ingen Grund kan se til at bestride 

 denne hypothetiske Henførelses Rigtighed; den forekommer mig 

 tværtimod at vinde ikke saa lidt i Sandsynlighed ved den portu- 

 gisiske Himantoloph. Tvivl er naturligvis tilladt, men fremsættes 

 den , synes den at burde begrundes. At der iøvrigt maa gives 

 andre ukjendte Slægtstyper af barbugede Dybhavs-Lophioider, frem- 

 gaar af de andre Former af slige Unger, som jeg har kortelig 

 beskrevet i min første Afhandling (S. 17 = 323). Navne har jeg 

 ikke villet tildele dem, da det ikke vil være let at henføre dem med 

 Sikkerhed til deres udvoxne Former, hvis disse engang i Fremtiden 

 skulde blive opdagede, og jeg har derfor heller ikke afbildet dem. 

 Iøvrigt har jeg paa samme Sted, S. 18 (323), anført en anden, 

 men analog Erfaring for, at en arktisk Dybhavsfisks Unger ^) ere 

 fundne i det samme Havbælte under ganske lignende Omstændig- 

 heder, nemlig Pterycoinhus brama. 



') Beskrevne i min første Afhandling S. 15 (321) og afbildet Tab. II. fig. 4. 



Vidensk. Meddel, fra den naturh. Koren. 1894 



