175 



rand falder temmelig brat imod Vatnsdaleii , men paa dens vestlige 

 Kand bæver sig det indtil 3000' bøje V ioidalsfjall. Dens øvrige 

 Overflade falder nogenlunde jævnt imod Nord og optages for en 

 stor Del af lave, mod Nord strygende Længderygge. Tværs over 

 Dalen ved Indgangen af den egentlige Vatnsdalur gaa de ejen- 

 dommelige Vat nsd al s h 61 ar, et stort Komplex af bøje, kegle- 

 dannede Grushøje, der raaa betragtes som en mægtig gammel Ende- 

 moræne; de opstemme til Dels Vatnsdalsaaen, en temmelig stor 

 Elv, der med roligt Løb bugter sig gennem Dalen. Dette giver 

 Anledning til Dannelsen af en Indsø, kaldet Fl 69, som optager en 

 ikke ringe Del af den c. ^'2 Mil brede Dalbund. 



Hvad Overllade- og Jordbundsforlioldeue paa det ber omhandlede 

 Omraade iøvrigt angaar, skal jeg blot fremhæve, at den faste Under- 

 grund overalt er dannet af Basalt med spredte Liparit-Crange 

 af yderst ringe Udstrækning. Kun i Kanden af det sønden for 

 Dalen liggende Højplateau findes smaa indskudte Partier af den i 

 det Indre af Landet saa almindelige Tuf breccia. Paa flere 

 Steder, baade paa Fjeldsiderne, oppe paa Højlandet og i de store 

 Aakløfter, træder den faste Klippegrund frem i Dagen, skjønt den 

 i Almindeligbed skjules af et losere Materiale. Paa de omgivende 

 Fjeldsider, paa Vatnsdalsfjeldets Side især, stikke Basaltbæukenes 

 Eande allevegne frem, og fra disse fremspringende Klippepartier 

 (Klettar, Klettabelti) have i Tidernes Løb ved Frostens og Vandets 

 Indvirkning de Sten- og Grusmasser løsnet sig, som nu til Dels 

 bedække de nedenfor liggende Skrænter. Disse løse Massers Be- 

 skaffenhed er noget forskellig. De enkelte Stenstykker ere i Al- 

 mindelighed temmelig smaa; paa stejle Skrænter mangler alt Binde- 

 materiale, idet de finere Forvitringsprodukter stadig føres bort af 

 det nedstrømmende Eegn- og Snevand. Disse „løse Stenskred"- 

 felter (lausagrjötsskriöur) ere selvfølgelig yderst plantefattige og 

 sædvanlig helt eller næsten helt blottede for Vegetation i Mod- 

 sætning til de faste Stenskred, hvor det findelte lerblandede Grus, 

 paa Grund af en svagere Hældning eller andre heldige Forhold ikke 



