151 



Kap. IV. 



Slutning. 



Hvor liejt gaar den arktiske Ferskvandsfanna mod Nord? 



Det nordligste Punkt, fra hvilket større Ferskvandsindsamliuger 

 haves fra Grønland, er c. 72° N. B. ; det sjnes, som om 

 Faunaen her oppe ikke kan siges at være fattigere end nede 

 i den sydligere Del af Grønland, et Forhold, der taler for, at 

 Faunaen ogsaa kan søges meget højere mod Nord. Dette er i og 

 for sig en ret naturlig Ting; thi selv ved üpernivik angiver Eink, 

 (57) T. II, S. 154, at Middeltemperaturen for 4 af Aarets Maaneder 

 er over O, saaledes at man kan slutte, at de ferske Vande vel 

 omtrent i 3 Maaneder ere blottede for Is. _ Paa den anden Side op- 

 fordrer det til at se, hvor langt det lavere Ferskvandsdyreliv gaar 

 imod Nord, og om det virkelig kan existere oppe paa Breddegrader, 

 hvor de ferske Vande kun ere optøede c. Vi2 Maaned af Aaret. 

 Fra Grønland haves ingen Meddelelser om dette; disse findes der- 

 imod hos de Eejsende, som have undersøgt Grinnellland og om- 

 givende Egne, og vi ville her kortelig dvæle ved, hvad Bessels 

 (6), Nar es (44) og Greely (19) meddele os om de ferske 

 Vandes Forhold og deres Beboere under 82° N. B. Om de sidste 

 faas selvfølgelig ikke mange Oplysninger, thi Ferskvandsorganismer 

 give maaske i ringeste Grad af alle Bidrag til Landets Natur- 

 forhold, og den Eejsende, der færdes i ukendte Egne, fæster derfor, 

 som naturligt og rigtigt er, kun i ringe Grad sin Opmærksomhed 

 paa dem. Spredt omkring i Bessels' og Nares' Eejseberetiiiuger 

 haves derimod forskellige Meddelelser om Ferskvandssøer i det 

 yderste Nord, men den eneste, der har en længere lagttagelsesrække 

 over en Søs Naturforhold den største Del af Aaret igennem i Egne 

 paa næsten 82° N. B., er Greely. Denne overvintrede som bekendt 

 ved Fort Gonger i Polaris Bay. Paa en af sine Slæderejser ned i 



