177 



Grad til Udvikliugeu af en frodig Vegetation. Den bestaar her som 

 ellers sædvanlig paa lignende Lokaliteter hovedsagelig af G r a mi- 

 ne er, og denne Græsvegetation har, især nederst paa disse Bjergfod- 

 skraaninger, i Tidernes Løb dannet en temmelig dyb muldrig Over- 

 grund. Det er ogsaa netop paa disse svagt skraanende Græsmarker 

 (valllendis-grundir) , at de fleste af Dalens Bøndergaarde ligge, om- 

 givne af de godede Hjemmemarker, de saakaldte „tun". 



De nøgne, isskurede Basalt -Knuder og -Rygge paa Vatnsdals- 

 hålsen og det sønden for Dalen liggende bakkede Højplateau har 

 en ikke ringe Udstrækning. Forøvrigt optages det øverste af 

 Bakkerne i Kegeleu af golde Grusflader („melar") af lignende Be- 

 skaffenhed og med lignende Vegetation som Fjeldsidernes „faste" 

 Stenskredfelter. De mellemliggende Sænkninger og andre lave 

 Steder, hvor Vandet ikke har faaet Afløb, optages derimod af 

 ufrugtbare Myrstrækninger, i Regelen med en temmelig ubetydelig 

 Tørvedannelse. 



Den flade , lave , kun nogle faa Fod over Havets Niveau 

 liggende Dalbund bestaar næsten udelukkende af Vatnsdalsaaens 

 Aflejringer. Inderst i Dalen, hvor Dalbundens Hældning er noget 

 stærkere end længere nede, bestaar den af Flodgrus, der i Nær- 

 heden af Aaen er uden nogen sammenhængende Vegetation. I tid- 

 ligere Tider har Dalbundens Søer utvivlsomt haft en meget større 

 Udstrækning end de nu for Tiden have. Vatnsdalsaaen har stadigt 

 ved sine Aflejringer arbejdet paa Søernes Udfyldning, og denne 

 Virksomhed gaar for sig den Dag idag. Søen Flöös Udstrækning 

 mod Syd formindskes saaledes aarlig i synlig Grad ved en rigelig 

 Deltadannelse i Aaen, og dens Dybde aftager betydeligt. En stor 

 Del af Dalbunden kan saaledes betragtes som et med Sand og Dynd 

 udfyldt Søbassin. 



Af det foregaaende fremgaar, at nøgne Klippe- og Grusflader 

 uheldigvis ere stærkt fremtrædende i Overfladen. Dog er det her 

 omhandlede Omraade meget heldigere stillet i denne Henseende end 

 mange andre Dele af Landet, idet forholdsvis store Arealer dækkes 

 af en temmelig dyb og paa sine Steder frugtbar Overgrund. I 



Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1894. 12 



