258 



næs, omtrent 20 Favne derfra, og synes tydelig at være reven 

 fra Øen ved en Naturrevolution ; Holmen er næsten ^.U Miil lang, 

 800 Alen bred, og bestaaer af tæt i hinanden føjede smaa Basalt- 

 støtter , som tydeligst vise sig mod Sydkanten ; paa Vest- eller 

 Nordvestsiden er den omtrent 30 Favne høj, og har nær omkring 

 sig en Deel højt over Havets Overflade fremragende Drenge og 

 Klipper; her er det eneste Sted i Færøe, hvor den store Søefugl, 

 Sulen (Felicanus hassanus) opholder sig; fra Nordvestsiden hælder 

 Øen med en jevn Skraahed ned mod Syd, saa at den her ligner 



den ene Side af Taget paa et Huns ". Holmen er ganske 



ubeboet, benyttes kun til Græsning for Oxer og Faar; Græsset, der 

 dækker hele deus Overflade, men ikke Skrænterne mod Havet, er 

 ualmindelig tæt og frodigt. Det er efter Sigende kun paa Nord- 

 og Vestsiden af Holmen og paa to umiddelbart ved dens Vestside 

 liggende Klipper , Puigarsdrengur og Fleatidrengur , at Sulerne bo 

 og bygge. Det maa indrømmes, at de naturlige Omgivelser paa 

 denne Klippeholm vare ret hjemlige for en Albatros. Som Rede- 

 pladser i de sydlige Have vælger denne Art netop Klippeøer, 

 Holme eller enkeltstaaendc Klipper, om end ofte betydelig højere 

 end Myggenæsholm og dens „Drenge"; de Reder, som Do ug all 

 fandt paa Carapbell-Øeu, laa paa Skrænterne af Mount Honey; den 

 af Snow beskrevne Yngleplads paa Keppel-Lsland i West-Falkland 

 var ligeledes anlagt paa stejl Klippegrund; kort sagt: alle bekendte 

 Ynglepladser ere anlagte paa den Art Terræn. 



Sulerne, som den bosatte sig iblandt, fjærne sig rigtignok i 

 Bygning meget langt fra deres sydlige Gæst; noget mindre derimod 

 i Levevis; ligesom Albatrosserne ere de kraftige og udholdende 

 Flyvere, der blot i yderste Nødsfald sætte sig paa flad Jord, yngle 

 kolonivis paa Klippegrund ud mod aabent Hav og bygge tueformede 

 Reder med en svag Fordybning i Toppen for det eneste Æg. Blandt 

 nordiske Havfugle kunde den vel næppe flndo nogen Art, hvis 

 Levevis kom dens egen nærmere; for saa vidt er det forstaaeligt, 

 at den valgte sin Plads blandt Sulerne. — Ganske fremmed for 

 Albatrossen har den færøiske Havfuglefanna for øvrigt ikke været; 



