12 
Kusurila fyndet, 2 silfverbägare och 1 silfversked. Samma 
år påföras gåfvorna: af d:r Kr. Äimelé en adlig signetring, 
jordfynd 1815 i Storkyro, en messingsmedaljong, som möjli- 
gen tillhört ett brödragille i medeltiden, och en i sten sku- 
ren hund (kinesiskt arbete); af professor Im. Ilm oni en sten- 
yxa, jordfynd i Kangasala; af lagman E. W. Sallmén en 
stenyxa, jordfynd i Uskela; af fänrik Spoof ett äldre bösslås. 
Att hvarjehanda slika redskapsting, som de sist omför- 
mälda, icke lämpligen hörde till ett nuniismatiskt kabinett, 
hade man redan härförinnan insett och derför, då de bör- 
jade hopa sig, 1835 anvisat dem en särskild lokal (I, 102). 
Fem år senare fingo de ock, då för första gången, ett eget 
klassificeringsnamn, — huru vida i allo träffande, kan dock 
sättas i fråga. På hemställan af Linsén beslöt nämligen 
konsistorium (1840^72) ^universitetets samlingar af åt- 
skilliga märkvärdigheter, tillkomna genom menskohand, så- 
som gamla vapen, klädedrägter, prydnader m. m. skulle få 
benämningen EtnografisJd Museum och denna inskription an- 
bringas på dörren af det rum, hvari de samma förvaras“ ^). 
Härmed hade separationen från myntkabinettet åter skridit 
ett stycke framåt. 
Anteckningarna rörande den medalj, hvilken universite- 
tet 1840 lät prägla till minne af dess andra sekulardag, höra 
i sitt sammanhang till ett följande häfte. Till kabinettets 
samlingar öfverläts af denna skådepenning trenne exemplar, 
ett i guld, ett i silfver och ett i brons. Dess utdelning för 
öfrigt bland ett större antal in- och utländska så väl en- 
skilda lärde och högre embetsmän, som offentliga inrättnin- 
0 Benämningen tyckes dock ansetts icke fullt exakt, ty redan 
i k:i prot. 1841 § 13 samt sedermera då och då kallas inrättnin- 
gen nogare „historico etnografiska museum Om namnet „national- 
museum" se nedanför i kap. IV. 
