19 
Sedan 1840 hade en yngre akademisk lärare, dåvarande 
adjunkten, slutligen professoren i grekiska litteraturen, N. A. 
Gyldén så i pressen som genom en specialskrift och i en- 
skilda, mest akademiska kretsar uppträdt som en ifrig före- 
språkare för de bildande konsternas, — skulpturens och må- 
leriets, — dittills i landet och hufvudstaden föga aktade, om 
ej förbisedda intressen. Hans enträgenhet verkade smånin- 
gom på opinionen. Universitet egde ju ett officielt „konst- 
kabinett^, — ehuru ingen motsvarande samling, så vida ej 
dertill räknas porträtterna af dess kanslerer och andra för- 
tjenta män samt några små taflor och teckningar i ritsalen, 
jemte hvarjehanda „stycken‘‘, gömda i någon vrå. Ja, numera 
fans ju ock ett etnografiskt museum. Dessa omständigheter 
blefvo för den goda viljan bevekande, och ledde till de veter- 
ligen första förslagen, att hos oss offra offentliga medel för 
ett artistiskt ändamål. 
1842 meddelade Linsén i konsistorium, att 18 styc- 
ken större och mindre taflor, målade af Lauraeus, hembjudits 
universitetet för ett pris af 3,000 riksdaler svenskt banko. 
„Och som konsistorium^, säger protokollet, „med afseende å 
så väl sjelfva konstvärdet uti dessa taflor, som den omstän- 
digheten att de utgått från en fräjdad landsmans pensel, ön- 
skade för den del af - Mynt- Medalj- och Konstkabinettet, 
hvilken under benämning af Etnografiska Museum (!) blifvit 
särskildt ordnad och uppstäld, inlösa sagda taflor, helst pri- 
set å dem, enligt konstkännares utsago, äfven skall vara 
ganska billigt, men inköpssumman öfverstiger icke blott års- 
anslaget för ofvannämnda kabinett, utan äfven derutöfver 
^0 Betydelsen af den antika konstens studium, H:fors 1841, 
sedan ock: Om den bildande konstens ursprung och betydelse, H:fors 
1850 samt: De gamla Grekernes rikedom på plastiska konstverk. 
H:fors 1851. 
