20 
den behållning, som f. n. finnes uti fonden för denna inrätt- 
ning och uppgår till 421 rub. 14 kop. silfver“, — altså be- 
slöts hemställa hos kansler om tillstånd, att de bristande 
medlen finge i förskott tagas ur andra universitetets fonder. 
Huruvida Gyldén haft direkt andel i motionen rörande 
de Lauraeuska taflorna i-), känner jag ej. Säkert är deremot, 
att han vid samma tid eller redan dessförinnan var både 
upphofs- och ifrigaste målsman för projektet om införskaffande 
till landet och universitetet af antika skulpturmodeller. Här- 
med sammanhängde i korthet sålunda: 
„På väckt fråga^^ (nämligen i privat väg af Gyldén), in- 
fordrade kansler i skrifvelse 1842 konsistorii yttrande 
„ej mindre angående behofvet och nyttan af en slik samling 
(antika konstmonument) för universitetet, än rörande utvä- 
garne att densamma anskaffa och underhålla^. Det äskade 
betänkandet (af den innehåller, att en antiksamling 
„väl vore för universitetet sä väl med afseende å klassisk 
som högre konstbildning både behöflig och nyttig, men att 
universitetet saknar utvägaf att deri samma anskaffa och un- 
derhålla“ — helst fonden för universitetets Mynt- Medalj- 
och Konstkabinettet ^ hvarifrån kostnaden borde utgå, redan 
är med skuld belastad“. Man hade glömt eller kanske kände 
icke till grefve Rehbinders löfte åt G y 1 d én ^3) om ett 
anslag af hela 10,000 rubel ass. för ändamålet. 
Kansler gaf ofördröjligen (den sitt bifall till de 
Lauraeuska taflornas inlösande på antydt sätt, men resolve- 
rade (den '^/la), att frågan om antikerna, på de af konsisto- 
rium framstälda skäl, ^tillsvidare borde förfalla". Icke för ty 
blef den senare frågan tidigare löst, i det, åter på bedrif- 
Sjelf nämner han 'ej ett ord om dessa taflor i sin skrift 
•Finska Konstföreningens stiftelse historiskt framstäld, H:fors 1868 . 
Se hans sist åberopade skrift. . .. . 
