24 
gen i ett nytt bref till och med de tvenne på belöningsjeto- 
nen förekommande . orden „Taito ja Toimi“ återgifvas på ty- 
ska. Icke heller sannades ‘ hoppet att få se dessa och de 
senare öfversända jubelmedaljerna publicerade, ty de skrifter, 
hvari sådant utlofvådes skola ske, hade ännu icke 1843 ”/u 
då Zipsers senaste bref till vårt universitet afläts, trädt i 
dagen, och befinnes icke heller der efter ha kommit till utfö- 
rande. 
I allmänhet måste periodens (1841 — 48) numismatiska 
skörd, så vidt förefintliga källnotiser (jfr sid. 5) derom upp- 
lysa, betecknas som jemförelsevis ganska klen. Desto mera 
framstå genom sitt vetenskapliga värde åtskilliga af de genom 
gåfvor eller köp till kabinettet ingångna inhemska fynden, 
hvilka här främst skola anföras. 
Tidigast, samt öfver hufvud ett af de för den finska 
arkeologin intressantaste, var det redan ofvanför från Lapp- 
marken (Kuolajärvi och Sodankylä) af assessor Bergbom 
1841 förärade; det innehöll, utom annat, icke färre än 174 
anglosachsiska mynt. Samma år tillkommo, skänkta af en- 
kan Nordberg, ett par svenska mynt, jordfynd i Helsing- 
fors, och af vicepastor Er. Klerck 20 svenska brakteater, funna 
1 S:t Olofs kapell, samt genom inlösen (för 7 rub. 55 V 2 kop.) 
26 dels Sture- och Vasarnes mynt, en ringa lemning af ett 
å gårdstomt i Åbo uppgräfdt, men förskingradt fynd om in- 
emot 700 stycken. 
Smärre voro de följande årens bidrag, nämligen: 1842 
ett sällsynt 3 markstycke, funnet jemväl i Åbo; 1843 af 
kyrkoherden Homén och vicelandtmätaren M. K. F. Tudeer 
2 Samanider mynt, funna det ena redan 1826 i en sandbacke 
invid Eura prestgård, det andra i en sandgrop å Haga rust- 
håll i Sääksmäki; 1844 inlösta (för 45 rub. 16 kop.) 107 
mest Karl XI:s och Karl XH:s silfver- och kopparmynt, funna 
