49 
högre belopp än dittills. Härmed har ock det förra ända 
till den dag som är fått åtnöja sig, det senare deremot — 
enligt hvad nedanför skall framgå, — icke. Tillsynen öfver 
kabinettet borde jemväl framdeles, liksom förut, handhafvas 
af den professor, som dertill „af konsistorium utses“, men 
vården af museet „tillkomme professorn i historien^. I lik- 
het med hvad af ålder endast för biblioteket fans stadgadt, 
föreskrefs, att samtliga universitetets vetenskapliga inrättnin- 
gar „skola under vissa dagar i veckan både under läsetermin 
och ferier, på sätt konsistorium derom bestämmer och i den 
öfver föreläsningarna årligen utkommande förteckning till- 
kännagifves, hållas öppna för den bildade allmänheten“. 
Så nyttiga dessa större och mindre innovationer i och 
för sig syntes vara, dröjde det dock länge nog innan någon 
verkan deraf förmärktes. Det var visst en omedelbar och 
ingalunda ringa fördel för hvar dera inrättningen att nu mera 
af lagen vara stäld på egna fötter och oberoende af hvar 
andra, samt att med stärkta finansiela medel kunna sköta sina 
angelägenheter. Man fick äfven hoppas, att allmänhetens 
deltagande och frikostighet, detta goda och ständiga stöd för 
samlingarnas förkofran, skulle växa med det henne lemnade 
friare tillträdet till de samma. De hade väl icke heller förut 
varit otillgängliga för intresserade, — tvärt om uttalade sig 
konsistorium sjelft redan 1813 derhän (se ofvan 1,62), att ka- 
binettet borde stå „till allmänt begagnande “, — men så länge 
uttrycklig föreskrift härom saknades och ingen bestämd vecko- 
dag eller timme för besöken var fixerad, måste dessa alltid 
bero på särskild anhållan hos prefekten. Äfven detta miss- 
förhållande skulle snarligast, tycktes det, afhjelpas. 
Alla de sålunda öppnade ljusare utsigterna blefvo dock 
tillsvidare åter stängda genom en för hela landet ödesdiger 
tilldragelse, — det stora Krimkriget, hvars hot och förö del- 
