60 
ska museum öfverlemnas, med eller utan lösen, efter omstän- 
digheterna“. För ändamålsenligheten af detta tillvägagående, 
hvilket mycket erinrar om äldre dylika mått och steg (jfr 1,5 f.), 
vitnar den stora mängd an tiq viteter, hvilka under närmast 
följande tvenne år till museet inkommo (bl. a. från Helsinge, 
Puumala, Sulkava, Sääksmäki, Loppis, Pargas, Vörå m. fl. 
församlingar). Såsom af principiel, ehuru för tillfället endast 
lokal betydelse omnämna vi ock en på konsistorii uppma- 
ning 1860 i^6d anledning af en fyndförsändelse från Sunds 
socken på Åland, genom vederbörande guvernör kungjord 
„vänlig erinran till allmogen och andra personer, som sakna 
antiqvariska insigter, att icke befatta sig med undersökande 
af ättehögar och andra fornlemningar i landet, emedan, emot 
deras vilja, derigenom kunde inträffa, att månget för fäder- 
neslandet och vetenskapen dyrbart minnesmärke vid sådana 
undersökningar ginge förloradP. 
3. 
Ehuru mynt- och medaljkabinettet, då fredstid åter in- 
föll, efter hand öfvervann sitt genom kriget iråkade obestånd. 
Tit. ville genom Kyrkoherdarne och andra kyrkornas föreståndare i 
Stiftet utverka församlingarnas bifall dertill, att sådana vid kyrkorna 
befintliga fornlemningar, synnerligast från katolska och den äldre 
lutherska tiden, bestående af trädbilder, helgonskåp, reliker, skrudar, 
rökelsekar, harnesk, svärd, sporrar m. m., som i nämnda museum 
tilläfventyrs saknas, kunde varda till U:tet antingen emot eller utan 
lösen, efter vederbörandes benägenhet, öfverlemnade; samt att be- 
mälde Föreståndare derjemte blefve anmodade att till U:tets Kektor 
insända skriftliga uppgifter på de fornlemningar, som sålunda kunde 
hembjudas U:tet, h varefter nödig åtgärd härstädes skall vidtagas 
derom att de saker, som äro för Urtets samlingar behöfliga, kunde 
utan församlingarnas betungande komma Urtet tillhanda”. 
