62 
ange, än att det, så vidt man får sluta af en ofvanför åbe- 
ropad officiel skriftvexling angående Paattis fyndet, näppeli- 
gen skedde före vårterminen 1858. 
Det redan i och för sig prefekten föga tilltalande 
åliggandet kryddades helt oförmodadt af en utifrån kommande 
förtretlighet. En liten episod derom torde desto mindre an- 
ses ligga på sidan om närvarande historik, som derigenom 
vissa äfven myntkabinettet rörande tidsförhållanden och syn- 
punkter belysas. 
Förtretligheten framkallades af Helsingfors Tidningar, 
hvilka 1857 producerande en reseskildring öfver Paris och 
den beredvillighet hvarmed dess offentliga samlingar öppnas 
för allmänheten, tecknade sin taflas bakgrund, någorlunda sökt, 
i följande skarpa drag: „Hos oss, i vårt kära Finland, der 
dock så litet finnes att skåda, har man af ålder lagt detta 
lilla i ett läst skrin ... Är hos oss något värdt att beses, så 
fordras dertill vanligen allehanda omgångar, och jag känner 
sådana föremål (exempelvis myntsamlingar), som med syn- 
nerlig omsorg begrafvas för alla nyfikna blickar, likasom 
vore de enkom till för att städas af föreståndaren engång 
om året. Jag vill påminna mig att konsistorium, åtminstone 
en gång, beslutat att samlingarna skola på bestämda tider 
vara för allmänheten tillgängliga, men jag har icke förnum- 
mit att detta beslut haft någon kraft och verkan“. 
Om prefekten för myntkabinettet fattade det ofvanstå- 
ende som en äfven mot honom vänd insinuation, så var 
väl sådant ursäktligt. En vecka senare insände han derför 
till bladet ett „Beriktigande“, hvari bland annat läses: .... 
„Icke berättigad att föra andras talan, får jag blott angående 
myntkabinettet nämna, att det samma, sedan det år 1850 
hunnit blifva ordnadt och katalogiseradt, alldeles icke „med 
synnerlig omsorg hållits begrafvet för alla nyfikna blickar“ 
