64 
sig deraf förnärmad, utan tvärtom anse för en glädje ocli en 
vinning att, på sätt Consistorium l)eslutit, nu se sina insigter, 
sin aktningsvärda och förvisso oegennyttiga möda allmänt 
fruktbärande^. Härmed afstannade den temligen opåkallade 
polemiken. 
Gei t lins utlofvade Beskrifning lät ganska länge vänta 
på sig. Han gick visserligen väl förberedd till arbetet, såsom 
med skäl kan slutas af de numismatiska uppsatser, livilka 
redan derförinnan, under årens lopp, fiutit ur hans penna, 
men också fattade han sin uppgift särdeles grundligt. Icke 
nog dermed, att de till ett antal af 903 (959) uppgående 
mynten och deras inskrifter omständligen förklaras, hvarjemte 
historiska öfversigter vidfogas om de skilda dynastier, till 
livilka mynten hänföra sig; men i en vidl34tigt tilltagen in- 
ledning inryckas dels undersökningar om vissa orientaliska 
folk, synnerligast Kazarerne, dels åtskilliga notiser rörande 
kabinettets äldre öden. Afhandlingen, hvilken i viss mening 
syftar att vara en lärokurs i orientalisk myntkuuskap, blef 
jemte 3 blad dertill hörande litografiska myntbilder under 
titeln „Beskrifning öfver K. Alexanders Universitetets mynt- 
samling“, år 1862 olfentlliggjord i Finska Yetenskapssociete- 
tens akter, tom. VII, sidd. 161 — 244, samt dessutom i ett 
antal separatafdrag med skild paginering. 
Såsom ett slags supplement dertill kunde anses den 
redogörelse och beskrifning öfver det 1855 i Hauho gjorda 
märkliga fyndet (jfr sid. 55), hvilken Gei t lin år 1863 lät 
införa ej mindre i Litteraturbladet, n:o 4, än ock kortligen i 
nyssnämnda societets Öfversigt. 
Med dessa skrifter afslutade Geitlin sin så för- 
tjenstfulla verksamhet vid kabinettet. Den 1 maj 1863 an- 
mälande i konsistorium önskan att lemna den prefektur, 
hvilken han i 14 år innehaft, begärde han tillika inventering 
