79 
torde få sluta, att han ansåg hittemyut förnämligast, om ej 
uteslutande, af intresse, i fall de företedde i rent numisma- 
tisk hänsyn „rara“ stycken (jfr I, 86). Geitlin slutligen in- 
lade onekliga förtjenster om förklaringen af åtskilliga i Fin- 
land gjorda fynd af orientaliska mynt, men tyckes varit lik- 
giltigare för dylika af senare datum. Så mycket angelägnare 
att omsider med mera ifver söka rädda alla de spillror, som 
möjligen äfven från detta område stode att sammanleta till 
tjenst för vårt lands kulturhistoria. I hvad mån detta lyc- 
kats skall i sinom tid en monografi, afsedd att utgöra 
häftet II af dessa anteckningar, utvisa. Säkert är att kabi- 
nettet numera förvarar ett ganska rikligt material för be- 
rörda forskningsgren. Till befordrande af öfversigtligheten 
har sagda material erhållit egen, afskild förvaringsplats. 
Liksom vid härbergerandet af kabinettets nykomlingar, 
så förfors ock vid deras inskrifning hufvudsakligen på redan 
häfdvunnet sätt. Medan den Caloniuska generalkatalogen, af 
förut angifna skäl, lemnades orörd, fortsattes den af Geitlin 
i foliokladd påbegynta tillväxtförteckningen. En enda egent- 
ligare förändring infördes, bestående i fortlöpande numrering 
af inkommande förvärf, till underlättande af deras igenfinnande 
vid behof. Äfven myntfynden upptogos i serien, änskönt de, 
såsom nyss nämndes, blefvo aflagda för sig. 
]\Ied hänsyn till öfliga uppgifter från kabinettet för 
rektorernes berättelser öfver universitetets förvaltning, hade 
ända sedan Wallenii prefektur (för att ej gå längre till baka) 
stor godtycklighet varit rådande, hvarför, exempelvis, den 
som blott med ledning af de samma ville lära känna helst 
hufvuddragen af våra samlingars successiva utveckling inom 
en viss tidrymd, skulle finna sig mycket besviken. Som dock 
detta förhållande vid tillfällen redan i det föregående kommit 
till tals, må här allenast ett par anmärkningar tilläggas. 
