82 
Annat var, att ju de större eller mindre gåfvor, livilka 
fortfarande kunde emotses, om ock i och för sig tacknämliga, 
dock mången gång föllo på sidan om alla förutbestämmelser 
och i vitrinerna öppnade sviter, hvilka aldrig varit påtänkta. 
Periodens acqvisitioner, så köpta som förärade, specifi- 
ceras nedanför. Dessförinnan synes lämpligen några inom 
samma tidsgränser fallande, ej mindre för universitetets sam- 
lingar, än för våra numismatiska förhållanden i allmänhet 
notablare tilldragelser böra omförmälas. 
Mot slutet af år 1864 förfrågade sig delegarne i sterb- 
huset efter framlidne kontraktsprosten Gabr. Wallenius, 
huruvida universitetet vore hugadt inlösa större eller mindre 
delen af hans utmärkta myntsamling. Att döma af medde- 
lade bristfälliga förteckningar och muntliga upplysningar, in- 
nehöll den samma ganska mycket af verkligt värde för ka- 
binettet, såsom åtskilliga fyndmynt, förutom ett större antal, 
i synnerhet svenska, mynt och medaljer i vackra exemplar. 
Konsistorium fann godt bestämma (den § 5), att ända 
till 800 mark finge för ändamålet användas, derest säljarene 
ville särskildt aflåta de pjeser, hvilka prefekten vid skeende 
närmare granskning ansåge behöfliga, utan den öfriga delen. 
Derefter af hördes på länge intet i saken; ty den mynt- 
samling, hvilken pastor J. K. Wallenius, i företalet till ge- 
nealogin öfver sin slägt, säger ha „råkat i profana händer 
och förskingrats^, är en annan än den nu i fråga varande. 
Dock synes mer än sannolikt, att åtminstone partier af den 
senare på omvägar och alldeles gratis sökt sig till universi- 
tetet åter. Enligt en notis skall nämligen ännämnda kol- 
lektion „under nödåren insändts till Helsingfors att bestäm- 
mas och derefter 1869 genom hr Nottbecks bemedling för- 
’) F rån fornminnesföreningen, i H:fors Dagblad 1879 “A. 
