86 
lande, sedan numera inhemtats, att det gälde en summa, som 
altför betydligt öfversteg kabinettets egna tillgångar, hvare- 
mot alla de öfriga höllo före, att det sällsporda tillfället 
borde begagnas, — Fr. Cygnaeus yttrade till och med att 
^universitetet skulle åsamka sig ett evärdeligt ansvar genom 
att tillbakavisa ett anbud, sådant som det nu i fråga varande^, 
— desto mer som ju köpesumman till största delen återficks 
i och med samlingens metallvärde och dessutom, utan syn- 
nerlig svårighet, kunde förskotteras ur universitetets rika ny- 
byggnadsfond, hvilken småningom skulle godtgöras dels af 
kabinettets besparingar, dels genom försäljning af de många 
myntdupletter, köpet skulle åstadkomma. 
Så långt alt godt och väl, men man hade uppgjort räk- 
ningen utan värden. Underrättad om konsistorii anbud af 
15,000 mark (till 16,000 var man beredd att gå, men det 
meddelades icke genast), bestämde samlingens egare dess 
pris oåterkalleligen till 20,000 mark, under förklaring, att 
äfven detta för honom skulle medföra en ekonomisk förlust. 
Transaktionen kunde i följd deraf icke från universitetets 
sida fortsättas. Det är visst sant, att samlingens antiqvariska 
värde, fattadt i och för sig, af de kommitterade uppskattats 
nog lågt, men ur synpunkten af kabinettets och den inhem- 
ska fornforskningens behof fick det icke gerna ställas högre 
summa kunde säkert sammanbringas, derest K:m ansåge det ligga i 
U;tets intresse att genom försäljning af bristfälliga och mindre rara 
dupletter förskaffa medel till inköp af vackrare exemplar". 
*’) Ty i betraktande borde tagas: att den Stichaeuska samlin- 
gen befann sig i största oordning, utan motsvarighet till katalogen; 
att en mängd dupletter genom dess inköpande skulle uppstå; att ej 
blott de antika, utan ock medeltidsmynten (särskildt de i Abo präg- 
lade) i den samma voro ganska fåtaliga; att nästan inga myntfynd 
deribland funnos angifna. 
