107 
VI. 
Åren 1874 — 87. Allmänna åtgärder till den inhemska fornkännedo- 
mens främjande; vid universitetet; från lagstiftningens sida. I hvad 
mån myntkabinettet deraf berörts. Kabinettets inre angelägenheter. 
Från orientalistkongressen i S:t Petersburg. Samlingarna; 
myntplåtarnas talrikhet; de Bergmanska, Näslindhska, 
* 
Stendalska och Michelsonska privatkollektionerna; 
andra gåfvor; fynd; inköp. Återblick. Fram- 
tidsutsigter. 
Förevarande sista tidskede i vår historik kännetecknas 
af liffull nitälskan för landets arkeologiska intressen öfver 
liufviid. Väckelserna från föregående period ej blott fort- 
verka, men vinna ökad styrka under sträfvan mot ett alt 
klarare fattadt praktiskt slutmål. Högskolan, dessa impulsers 
fostrarinna, uppbjuder sitt yttersta att värdigt tillgodose de 
nya krafven af det fosterländska kulturarbetet. Och då hen- 
nes hägn icke mera räcker till, är man snart enig att anlita 
den kraftigare handräckning, hvilken blott representation och 
regering i samråd kunna lemna. Holmbergs tidiga dröm om 
ett nationalmuseum nalkas sin uppfyllelse. 
Hvad som mer än annat bidrog att underhålla all denna 
ähan, var tillståndet i universitetets etnografiska museum, — 
denna inrättning, hvars pregnant patriotiska uppgift redan 
vid slutet af femtiotalet vunnit så mycken tillslutning hos 
allmänheten och, att döma af enskilda företeelser, äfven hos 
styrelsen. Genom 1852-års statuter fullständigt skildt från 
myntkabinettet och hugnadt med eget årsanslag, såg museet 
sina samlingar med ständigt ökad hastighet tillväxa, märk- 
barast likväl sedan 1871 framåt, under medverkan af den 
året förut stiftade finska fornminnesföreningen. 
